Справа № 740/3471/19
Провадження № 2/740/108/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої - судді Пантелієнко В.Г.

з участю секретаря Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ніжина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 10.03.2016 року приблизно о 09-й годині ОСОБА_2 перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , з приводу раптово виниклих неприязних відносин, вчинив з нею сварку, під час якої умисно наніс один удар дерев`яною палицею в область волосяної частини голови та один удар цією ж палицею в область кисті лівої руки, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця волосяної частини голови та синця лівої кисті, що згідно висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я. Вказані дії ОСОБА_2 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України. 13.06.2019 року Ніжинським міськрайонним судом постановлена ухвала про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України в зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження відносно нього. Внаслідок вчинення відносно неї злочину відповідачем, ОСОБА_1 перенесла фізичний та психологічний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, дратівливість та інше. Тобто в зв`язку з вчиненням злочину ОСОБА_2 позивачу завдана моральна шкода яку вона оцінює в 50000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Щербак О.В. в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили задовольнити з підстав вказаних в позові. При цьому представник позивача пояснив, що ОСОБА_1 отримала моральні страждання внаслідок вчинення злочину відносно неї відповідачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50000 гривень моральної шкоди. Позивач пояснила, що ОСОБА_2 наніс їй два удари палицею, за що було порушене кримінальне провадження, але за строками давності вказане провадження було закрите. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 50000 гривень за моральні страждання спричинені відповідачем, який спричинив їй легкі тілесні ушкодження.

Представник відповідача адвокат Подлуцький М.О. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив, що кримінальне провадження відносно відповідача закрите в зв`язку з закінченням строків давності, вирішуючи питання про закриття кримінального провадження вина ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, не встановлювалась. Позивачем, як особою, на яку покладено обов`язок доказування заявлених позовних вимог, доказів вчинення кримінального правопорушення відповідачем відносно неї, суду не надано. Отже в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем відносно позивача кримінального правопорушення у виді спричинення легких тілесних ушкоджень, причинного зв`язку між тілесними ушкодженнями та діями відповідача не встановлено, а тому підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, відсутні.

Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 червня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачувався у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.125 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000365 від 10.03.2016 року - закрите.

Зі змісту ухвали вбачається, що 10.03.2016 року близько 09-ї години ОСОБА_2 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , з приводу раптово виниклих неприязних відносин, вчинив сварку з ОСОБА_1 , під час якої умисно наніс один удар дерев`яною палицею в область волосяної частини голови та один удар цією ж палицею в область кисті лівої руки ОСОБА_1 , спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця волосяної частини голови та синця лівої кисті, що згідно висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.

Як зафіксована в ухвалі суду під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 висловив своє чітке бажання про застосування строків давності та закриття кримінального провадження відносно нього.

Відповідно до положень ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається із матеріалів справи, при постановленні ухвали від 13.06.2019 року про закриття кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_2 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та дав свою згоду на таке звільнення у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи, що кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 закрито з нереабілітуючих підстав, його звільнено лише від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступнку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, суд на підставі ч.6 ст.82 ЦПК України виходить з того, що мало місце заподіяння ОСОБА_2 ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже суд приходить до висновку, що спричинення позивачу моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_2 у виді нанесення потерпілій ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень.

Вчинення відповідачем 10.03.2016 року протиправного діяння щодо позивача, шляхом нанесення тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, призвело як до фізичних, так і до моральних страждань ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди суд враховує роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій медичних документів, позивач ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 2 ст. Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 26.09.16 року по 10.10.16 року (копія виписки 7217 на а.с. 13), на стаціонарному лікуванні в Київській клінічній лікарні на залізничному транспорті з 21.11.16 року по 30.11.16 року (копія виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 43063 а.с. 14); на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 з 13.03.17 р. по 25.03.17 р. (копія виписки 2314 а.с. 15); на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні Чернігівської обласної лікарні з 27.07.17 р. по 08.08.17 р., з 26.03.18 р. по 03.04.18 р., з 13.03.19 р. по 22.03.19 р. (копії виписних екепікризів а.с. 16-18).

Суд вважає за необхідне зазначити, що медична документація, яка надана позивачем, не стосується предмету позову, оскільки виписки та виписні епікризи з історії хвороби ОСОБА_1 підтверджують перебування позивача на лікуванні в різний період з кінця вересня 2016 року по 22.03.2019 року, тобто щонайменше через півроку після зазначених подій, та з приводу захворювань, які не мають відношення до дій позивача, а саме цукровий діабет, варикозна хвороба. Більш того, в медичних документах вказано, що позивач з 2000 року хворіє на цукровий діабет та кожний рік проходить стаціонарне лікування від цієї хвороби.

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як встановлено судом дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагали від потерпілої додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки відносно неї було вчинене кримінальне правопорушення, з приводу якого вона перенесла душевні хвилювання та моральні та фізичні страждання.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що відповідач будучи чоловіком наніс позивачу жінці із застосуванням палиці по життєво важливому органу - голові, легкі тілесні ушкодження, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. При цьому суд враховує наявність у позивача хронічних хвороб, лікування яких було утруднено наявністю ушкоджень, що заподіяв відповідач. Таким чином розумним і достатнім буде розмір морального відшкодування у розмірі 10000 гривень. В задоволенні вимог в іншій частині слід відмовити.

Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільненою від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Суддя В.Г. Пантелієнко