Номер провадження: 22-ц/813/1731/20
Номер справи місцевого суду: 507/34/19
Головуючий у першій інстанції Гнатюк В. О.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Маслова Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Любашіського районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Боківської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Любашівського районного суду Одеської області із позовною заявою та просила суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини після ОСОБА_4 протягом трьох місяців з дня прийняття рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , котрий був свекром позивачу, після смерті якого залишився заповіт, згідно якого все майно було залишено ОСОБА_3. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Любашівського районного нотаріального округу Бобошко Н.Є. щодо питання оформлення спадщини, однак позивачці було відмовлено в оформленні спадщини, у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини. Проте, позивач стверджує, що пропустила зазначені строки через те, що була юридично необізнана стосовно встановлених строків та не подавала заяву про прийняття спадщини у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, та протягом тривалого часу хворіла, на підтвердження чого надає довідку КП «Любашівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Любашівської районної ради Одеської області від 17 грудня 2018 року» з діагнозом бронхіальна астма інфекційно-алергічної етіології, хронічний обструктивний бронхіт, хронічна легенева недостатність, астенно-невротичний синдром, хронічний холецистит, хронічний панкреатит, має групу інвалідності по загальному захворюванню (а.с.1-2).

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 вирішено задовольнити в повному обсязі (а.с.24).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із апеляційною скаргою, в якій просять суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що участі у розгляді зазначеної цивільної справи не приймали, проте зазначене рішення порушує їх права та законні інтереси, оскільки апелянти є рідними дітьми померлого ОСОБА_4 та єдиними спадкоємцями, про що позивач в своїй заяві не вказує. Апелянти зазначають, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було в повній мірі досліджено заповіт наданий позивачем до суду, котрий було складено 12 років тому, не було допитано жодного свідка, не взято до уваги положення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» та роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2012 року, котрі містять роз`яснення стосовно причин пропуску строку на прийняття спадщини та критерії визначення судами поважності даних причин. Крім того, апелянти також стверджують, що судом першої інстанції не повно було досліджено довідку про стан здоров`я, надану позивачем до суду, оскільки зазначена довідка не містить відомостей про конкретний час конкретної хвороби, не містить посилань на медичну карту хворого та підпису головного лікаря Любашівської районної лікарні (а.с.29-64).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року справу призначено до розгляду.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

05 березня 2020 року в судовому засіданні апелянти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які з`явились, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно заповіту від 03.03.2006 року, посвідченого секретарем Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області, ОСОБА_4 заповів своє майно у власність ОСОБА_3 (а.с. 10).

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_3 , являється інвалідом третьої групи (а.с. 13). З довідки Любашівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги від 17.12.2018 року видно, що в період прийняття спадщини позивачка ОСОБА_3 мала незадовільний стан здоров`я (а.с.5). За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що причина пропущення зазначеного строку є істотною, тому належить визначити позивачці додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 .

Однак, такий висновок суду першої інстанції є передчасним. Водночас, апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що 03 серпня 2007 року складено відповідний актовий запис №48, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 12.12.2018 року (а.с. 9). Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,66 га на території Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області, про що свідчить копія Державного акту на право власності на земельну ділянку від 09 лютого 2006 року Серії ЯА №085904, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди землі за № 13 (а.с. 6).

Згідно з копією заповіту від 03.03.2006 року, посвідченого секретарем Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області, ОСОБА_4 заповів своє майно у власність ОСОБА_3 (а.с. 10). Також з матеріалів справи вбачається, що з 18 травня 2007 року ОСОБА_4 був підопічним Мирнопільського будинку-інтернату (а.с. 60).

Водночас апелянт ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним сином ОСОБА_4 , а апелянтка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідною дочкою ОСОБА_4 , тобто спадкоємцями першої черги спадкування за законом (а.с. 35-41).

Апелянти не були залучені до участі в розгляді справи у суді першої інстанції. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин і є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 . При цьому, відповідачем у справі зазначила Боківську сільську раду Любашівського району.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

При розгляді справ, пов`язаних із спадкуванням, до участі у справі залучаються всі спадкоємці.

У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що «особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину».

Наведене свідчить, що територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця спадкоємців.

Відповідно до статті 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем неправильно визначено суб`єктний склад учасників справи, що унеможливило розгляд справи по суті, а суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду позбавлений процесуальної можливості залучати до справи належних відповідачів.

Заміна неналежного відповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Крім того апеляційний суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 570/3439/16-ц, провадження № 14-512 цс 18, постанова від 12 грудня 2018 року зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

З огляду на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 до відповідача Боківської сільської радипро визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач має право на пред`явлення позову до належних відповідачів-апелянтів для вирішення питання про надання додаткового строку на прийняття спадщини.

Таким чином, оскільки доводи апелянта знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та скасовує оскаржуване рішення з прийняттям нового судового рішення.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково

Рішення Любашіського районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до Боківської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 30 березня 2020 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк