Справа № 559/2185/18
Номер провадження 2/559/45/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.,

секретаря судового засідання Протас Ю.В.,

за участю представника позивача за первісним позовом

та відповідача за зустрічним ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача за первісним позовом

та позивача за зустрічним ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що перебуває в спільній сумісній власності шляхом стягнення компенсації вартості майна та витрат за виконані роботи, які здійснені під час перебування у шлюбі, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісній власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_5 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просить суд здійснити поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності шляхом стягнення компенсації з ОСОБА_3 вартості майна та втрат за виконані роботи, які здійснені під час перебування у шлюбі у розмірі 179 017 гривень, що становить Ѕ частку всісї вартості, в компенсацію включена повна вартість особистих речей позивача та дітей та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 04 червня 2011 року було укладено шлюб, який зареєстрований Княгининською сільською радою Дубенського району Рівненської, актовий запис № 7.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 травня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу мають двоє дітей сина ОСОБА_7 , 2012 року народження, та доньку ОСОБА_8 , 2014 року народження.

За час сумісного життя у шлюбі ними було набуто (придбано) спільне манно, а також за спільні кошти виконані роботи: комп`ютер 5000 грн, фотоапарат 2000 грн, набір каструль 700 грн, сережки золоті 2000 грн, навісне сільськогосподарське обладнання до трактора (кеттен, косілка, лійка, сівалка, сажалка картопляна, сажалка для капусти (купувалася разом з сім`єю ОСОБА_9 ) 48000 грн, дитячий одяг та іграшки 3000 грн, соковижималка 2000 грн, автомобіль ЗІЛ (купували спільно з батьками відповідача) 84000 грн, кухонна мебель - 1660 грн, автомобіль Volkswagen LT вантажний (купували спільн о з батьками відповідача) 38000 грн, телевізор 14349 грн, вікна пластикові 12000 грн, двері вхідні 8000 грн, басейн дитячий 450 грн, зварювальний апарат 2200 грн, будівельні блоки для льоха 8000 грн, газовий котел (купували спільно з батьками відповідача) 3000 грн, шини для автомобілів 10175 грн, супутникова антена 1200 грн, касовий апарат 4000 грн, холодильник (купували спільно з батьками відповідача) 3000 грн, палатка до магазину (купували спільно з батьками відповідача) 2000 грн, компресор 3290 грн, крісла 3350 грн, грошові заощадження 76000 грн. Сплачено робітникам за виконання таких робіт: внутрішній ремонт будинку 13210 грн, будівництво льоху 2000 грн. Загальна сума складає 352 584 грн.

Проживаючи однією сім`єю мали спільний бюджет, вели спільне господарство, вирощували овочі та зернові культури, здійснювали торгівельну діяльність, оскільки, віповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємсць. На спільні кошти придбавали майно та сплачували кошти за виконані роботи.

На даний час все майно, яке підлягає поділу, знаходиться в будинку та господарстві відповідача. Документи, крім документів на придбання телевізора, в позивача відсутні оскільки, вони залишилися у відповідача, які він надавати відмовляється.

Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Враховуючи зазначені обставини, позивач не має інших шляхів для вирішення спору, крім звернення до суду.

Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідачем ОСОБА_3 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яка ухвалою суду від 30 січня 2019 року була прийнята судом до спільного розгляду із первісною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_3 за зустрічним позовом просить суд присудити йому грошову компенсацію замість його частки (1/2) у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 54 750 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачкою у первісному позові порушується питання поділу спільного майна подружжя, але насправді нею не зазначається те майно, яке дійсно є об`єктом їх права спільної сумісної власності. Зважаючи на те, що позивачка бажає розподілити спільно нажите майно, але неправильно визначає обсяг спільного майна подружжя, то виникла необхідність заявити зустрічний позов для повноцінного поділу того майна, яке дійсно було нажите у шлюбі.

За час перебування у шлюбі спільні кошти витрачали в основному на поточні потреби сім`ї. Разом з тим, було набуто у спільну власність майно, а також витрачено спільні сімейні кошти на платне навчання колишньої дружини - ОСОБА_1 .

Так, за час проживання у шлюбі було набуто у спільну сумісну власність подружжя: корову вартістю 20 000 грн (було подаровано на весілля), диван «Кроно» вартістю 4 900 грн, трьохдверну шафу вартістю 5000 грн, простині махрові (2 шт) вартістю 1400 грн (подарунок на весілля), ковдри вовняні (2 шт) загальною вартістю 1100 грн (подарунок на весілля), перини пухові (2 шт) загальною вартістю 1200 грн (подарунок на весілля), ковдри двоспальні (2 шт) загальною вартістю 900 грн (подарунок на весілля), покривало на ліжко вартістю 800 грн (подарунок на весілля), банні рушники (5 шт) загальною вартістю 1000 грн (подарунок на весілля), постільні набори (3 шт) вартістю 1700 грн (подарунок на весілля), пилосос LG V-C32 вартістю 2000 грн, принтер/сканер/копір Canon РІХМА МР-230 вартістю 1100 грн, мобільний телефон Nokia RM 980 вартістю 1100 грн, смартфон SAMSUNG J 500 вартістю 5800 грн, планшетний комп`ютер вартістю 2000 грн, мультиварка Vitek VT-4216 CM вартістю 2000 грн, набір каструль А-Плюс з нержавіючої сталі вартістю 1500 грн, кролі породи «Білий велетень» (8 шт) вартістю 4000 грн. Загальна вартість вказаного майна становить 57 500 грн.

Все вищезгадане майно дружина забрала собі, коли виїжджала з будинку батьків. Саме це є дійсно спільно нажитим майном подружжя, натомість, у позові ОСОБА_1 вказала речі, які їм ніколи не належали і витрати, які вони ніколи не здійснювали.

За час перебування у шлюбі (а саме: в 2011-2013 pp.) ОСОБА_1 отримувала заочну освіту в Національному університеті водного господарства та природокористування за спеціальністю «Менеджмент організацій» на платній формі навчання.

Протягом 2015-2017 pp. ОСОБА_1 отримувала також заочну освіту на платній формі навчання за спеціальністю «Початкова освіта» факультету довузівської підготовки та післядипломної освіти Рівненського державного гуманітарного університету.

Вважає, що має право на компенсацію понесених спільно затрат на оплату отриманих особисто відповідачкою освітніх послуг. За її навчання кошти сплачував одноосібно із своїх власних заробітків.

Вартість навчання ОСОБА_1 в РДГУ становила 8 000 грн х 2 роки = 16 000 грн, а вартість навчання відповідачки в НУВГП становила 12 000 грн х З роки = 36 000 грн. Загальна сума оплати за навчання за ці роки склала 52 000 грн, а компенсація частини понесених затрат відповідно становить 26 000 грн.

Всі придбані речі просить залишити відповідачці за зустрічним позовом, а йому повернути грошову компенсацію вартості своєї частки у нажитому майні. Загальна вартість спільно нажитого майна і здійснених затрат становить: 57 500 грн + 52 000 грн = 109 500 грн.

Також відповідачем за первісним позовом 28 листопада 2018 року було подано відзив у якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає його безпідставним та необґрунтованим. ОСОБА_1 у своїй позовній заяві стверджує, що за час сумісного життя у шлюбі було нібито набуто спільне майно (перелік з 25 пунктів) та за спільні кошти здійснено внутрішній ремонт в будинку і будівництво льоха. Однак, жодний об`єкт із вказаних у позовній заяві не можна вважати спільною сумісною власністю подружжя. А ремонтні та будівельні роботи здійснювалися його батьками, як власниками будинку, і власних сімейних коштів з відповідачкою у ці роботи не вкладали. Вантажний автомобіль ЗИЛ та вантажний автомобіль Volkswagen LT придбавали батьки за свої власні кошти у свою спільну власність, що підтверджується копіями відповідних техпаспортів. Відповідно і шини до автомобілів не придбавали, оскільки не мали такої необхідності, так як автомобілів не мали. Телевізор купували у подарунок батькові на 60-річчя, що можуть підтвердити свідки, і його вартість становить 11850,60 грн. Відносно грошових заощаджень у розмірі 76000 грн, то повідомив, що це не відповідає дійсності і таких коштів насправді у них не було. Свої особисті речі та речі дітей позивач давно забрала і ці речі не є спільною власністю подружжя, тому не можуть бути предметом позову. Щодо стягнення компенсації за нібито сплачені робітникам кошти на внутрішній ремонт в будинку та будівництво льоха, позивачка не доводить ні факту здійснення цих робіт, ні факту фінансування їх за спільні кошти. До позовної заяви ОСОБА_1 додала копії нотатків начебто із свого записника. Однак, не зрозуміло на якій конкретно підставі (чеки, квитанції тощо) і коли саме були зроблені такі записи. Такі записи є ніщо інше, як спроба позивачки видати бажане за дійсне і таким чином компенсувати нестачу реальних доказів, якими вона мала б обґрунтовувати свої позовні вимоги. До своєї позовної заяви ОСОБА_1 додає копію розписки нібито від 06.07.2011 про начебто позичені кошти на купівлю автомобіля. В розписці зазначається, що позика береться за згодою чоловіка, однак жодних доказів такої згоди (хоча б того ж підпису самого чоловіка) не надано. Вказана розписка не засвідчена нотаріально. Ця розписка могла бути написана коли завгодно і на яку завгодно суму, тому не може бути доказом факту позики грошей, як і не може бути доказом факту вкладення грошей у придбання конкретного майна. Ті ж самі зауваження стосуються і розписки від 27.12.2011 про начебто отримання позикодавцем повернутих коштів від позичальника.

Крім того, позивачка у своїй позовній заяві зазначає про те, що частина речей начебто купувалася спільно з батьками чи іншими особами (навісне сільськогосподарське обладнання до трактора; автомобіль ЗИЛ; автомобіль Volkswagen LT; газовий котел; холодильник; палатка до магазину), але при цьому не зазначає якою конкретно була їх частка грошового вкладу у придбання цього майна. А в кінцевому підсумку вартість даних речей додає до інших речей і подає це все як загальну вартість спільного майна і виконаних робіт.

У своєму позові позивачка всупереч вимогам п. 5 ч. З ст. 175 ЦПК України не зазначила доказів, які підтверджують вказані нею обставини про начебто належність всіх зазначених нею речей до спільної сумісної власності подружжя та не доводить, що вказані нею речі взагалі коли-небудь придбавалися, а тим паче, що вони придбавалися саме під час шлюбу, за вказаною в позовній заяві ціною та за спільні кошти.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Пояснила, що спільне майно, яке зазначала в позові придбавалось, однак документів на підтвердження фактів придбання у неї немає, так як усе що було залишилось в будинку чоловіка та його батьків. Частину речей вже забрала, а саме: дитячий бассейн, мультиварку, каструлі-частину набору, фотоапарат, соковижималку, дитячий одяг, шафу, диван, корову, кролі (3 шт.) та деякі ковдри.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив первісний позов задовольнити з підстав викладених у змісті позовної заяви, а також подав заяву про визнання частини позовних вимог та просить прийняти у власність довірителя частину зазначеного у позові майна.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали з підстав викладених у змісті зустрічної позовної заяви та відзиві, просили відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позов не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 04 червня 2011 року було укладено шлюб, який зареєстровано Княгининською сільською радою Дубенського району Рівненської області, актовий запис №7 (а.с.9).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 травня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.10).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль ЗИЛ 431610, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_10 , дата реєстрації 19.08.2011 (а.с.47).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Volkswagen LT35, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_11 , дата реєстрації 20.01.2015 (а.с.48).

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Автомобіль ЗИЛ 431610, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 та автомобіль Volkswagen LT35, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 не можуть бути визнані об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В ході судового розгляду зі сторони позивача за первісним та позивача за зустрічним позовом будь-яких доказів, які вказували б на те, що надавалися спільні особисті кошти на придбання вказаного спірного майна, матеріали справи не містять.

Разом з тим, факт відсутності вказаних доказів підтверджується позивачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом. Крім того, ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів про вклад в придбання спільного майна та джерела набуття грошових коштів для придбання вказаного майна, а тому суд критично оцінює її позицію. Розписки подані позивачем в якості доказів (а.с.20, 21), а також нотатки (а.с.22-24) не можуть бути належним та допустимим доказом по справі та не беруться судом до уваги, оскільки, факти отримання коштів у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 позивачем не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, підписів відносно згоди чоловіка немає, а нотатки можуть посвідчити лише факт ведення спільного господарства подружжям, що жодним зі сторін не заперечується. Однак, визначити грошову участь у спільному майні кожного з подружжя з таких записів неможливо. ОСОБА_3 також не надав доказів, які свідчать про оплату ним особисто грошових коштів за навчання ОСОБА_1 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 не підтвердили обставини, викладені в первісному та зустрічному позовах.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи, що частина спірного майна за первісним та зутрічним позовом повернута позивачу за первісним позовом, частина залишилась у розпорядженні відповідача за первісним позовом, грошовий вклад кожного з подружжя у спільне майно визначити неможливо, наявність майна та виконання робіт та його вартість є недоведеними, тому слід відмовити у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Керуючись, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що перебуває в спільній сумісній власності шляхом стягнення компенсації вартості майна та витрат за виконані роботи, які здійснені під час перебування у шлюбі відмовити за необгрунтованістю.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісній власності подружжя відмовити за необгрунтованістю.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.04.2020.

Суддя Р.В.Ралець