П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року

м. Рівне

Справа № 556/1797/18

Провадження № 22-ц/4815/232/20

Головуючий у Рівненському міському суді:

суддя Закревський Л.В.

Рішення суду першої інстанції (вступна і резолютивна частини)

проголошено о 16 год. 50 хв. 11.12.2019

у смт. Володимирець Рівненської області

Повний текст рішення складено: 16.12.2019

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Боймиструк С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства і стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги, вказувалося про те, що після того, як сторони дізналися про вагітність позивача, у березні 2018 року вони вирішили проживати у батьків ОСОБА_2 27 травня 2018 року у сторін відбулися заручини, за спільною заявою звернулися до Рівненського міського відділу РАЦС про призначення реєстрації шлюбу, де було визначено дату - 14 липня 2018 року.

У червні 2018 року відносини між відповідачем та ОСОБА_1 припинилися, внаслідок чого позивач переселилася мешкати за іншою адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила дитину - дочку ОСОБА_3 , відомості про батька якої було внесено при реєстрації народження зі слів позивача. Ним було записано ОСОБА_4 .

Оскільки відповідач не визнавав свого батьківства щодо дитини і відмовлявся сплачувати аліменти на її утримання, тому позивач була змушена була пред`явити відповідний позов до ОСОБА_2 .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року позов задоволено.

Визнано відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька, але не менше ніє 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь позивача на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з 14 листопада 2018 року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць відповідно до ст. 430 ЦПК України допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з залученням експерта для проведення експертизи, в розмірі 6 620, 70 гривень та транспортні витрати у розмірі 3 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 2 305, 20 гривень судового збору.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, вважаючи оскаржуване рішення в частині стягнення аліментів та присудження судових витрат незаконним і необґрунтованим, покликався на порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом всупереч ст. 182 СК України обставин отримання ОСОБА_1 соціальної допомоги при народженні дитини та як одинока матір, а також того, що на його утриманні перебувають вагітна дружина і непрацездатний батько. Тому вважає, що правильним є розмір аліментів у 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу), що є вищим за прожитковий мінімум для дитини, тобто забезпечить для дочки достатній рівень для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку і не поставить його сім`ю у скрутне фінансове становище.

Не згоден і з висновком суду про стягнення з нього на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. Суд при цьому не звернув увагу на положення ст.ст. 81, 84, 91 СК України, знехтувавши тим, що вже стягнуті аліменти на утримання дитини, а також, що утримує вагітну дружину і непрацездатного батька. Він є учасником бойових дій і потребує реабілітації. Отже, на його думку, він неспроможний сплачувати кошти на утримання ОСОБА_1 .

Вважає, що судом в порушення вимог ст. 83 ЦПК України при присудженні судових витрат у справі залишено без уваги відсутність квитанцій про понесення витрат на проведення експертизи та транспортних затрат. Тобто їх стягнуто необґрунтовано. Щодо висновку експерта, то на клопотання відповідача йому всупереч ст. 43 ЦПК України не було надано копії цього доказу, хоча процесуальне питання було оплачене судовим збором. Тому судом не додержано правил ст. 12 ЦПК України щодо принципу змагальності сторін у цивільному судочинстві.

З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції змінити, прийнявши нове судове рішення, яким зменшити розмір аліментів на дитину до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) та відмовити у стягненні аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку і витрат на проведення експертизи та транспортних витрат.

Тобто рішення Володимирецькогго районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року оскаржується заявником частково - в частині стягнення аліментів на малолітню дитину та на утримання матері до досягнення дочкою трьох років, а також у частині присудження судових витрат - витрат на проведення судової експертизи і транспортних витрат.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити. При цьому посилалася на хибність доводів апеляційної скарги, адже обов`язком батька є утримання своїх дітей. Не погоджувалася із аргументами заявника про неспроможність сплачувати кошти на утримання позивача, оскільки в 2017 році ОСОБА_2 придбав автомобіль "Део Сенс", в 2019 році - квартиру у м. Рівне, у нього наявні відкриті банківські рахунки, має у власності дві земельні ділянки, одна з яких у межах м. Рівне.

Щодо доводів про безпідставність присудження судових витрат, то вказувала, що відповідачу відомо про оплату нею судово-генетичної експертизи і вона самостійно громадським транспортом тричі діставалася до експертної установи. Натомість ОСОБА_2 кілька разів був відсутній у судовому засіданні, тоді як позивач витрачала свої кошти на транспортне сполучення і вчасно слідувала до суду.

У відповіді на відзив відповідач стверджував про те, що обидві земельні ділянки від набув у порядку безоплатної приватизації частки із земель державного фонду, а квартиру придбав шляхом укладення 14 лютого 2019 року договору купівлі-продажу за кредитні кошти. При цьому вона знаходиться в іпотеці на забезпечення виконання грошових зобов`язань перед банком.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи і заперечення сторін, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому апеляційним судом рішення суду попередньої інстанції переглядається з точки зору його законності і обґрунтованості у межах стягнення аліментів з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, на утримання матері до досягнення дитиною трьох років та стягнення витрат на проведення судової експертизи і витрат, пов`язаних з явкою позивача до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності і обґрунтованості вимог позивача, оскільки батьки дитини мають однакові та рівноцінні обов`язки щодо утримання дитини. Тому з урахуванням установлених обставин, з`ясування яких передбачено правилами ст.ст. 182-183 СК України, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дочкою трирічного віку, то судом взято до уваги економічну спроможність ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу матері їхньої спільної дитини та визначено розмір цих аліментів в 1/4 частину усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, з їх стягненням на користь ОСОБА_1 , починаючи з 14 листопада 2018 року.

В частині присудження судових витрат, то в силу положень 138-139 ЦПК України судом повно та об`єктивно перевірено докази, які містяться у матеріалах справи і підтверджують факти їх понесення позивачем, а тому обґрунтовано стягнуто із відповідача на користь ОСОБА_1 6 620, 70 гривень витрат на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи і 3 000 гривень витрат, пов`язаних із явкою в судові засідання.

Проте з такими висновками частково погодитися не можна.

Як правильно з`ясовано судом, і ці обставини вбачаються зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , що видане Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, 26 жовтня 2018 року внаслідок відносин між сторонами народилася дитина - дочка ОСОБА_5 .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року, яке набрало в цій частині законної сили, ОСОБА_2 визнано батьком цієї дитини.

Згідно зі ст.ст. 180-183 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1.) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2.) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3.) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

31.) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної власності, корпоративних прав;

4.) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Між тим, усупереч своїм обов`язкам, що покладені на нього законом, відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки не надає.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні справи до застосування належать норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) їх платника.

Щодо розміру стягуваних аліментів на утримання ОСОБА_1 до досягнення дочкою трирічного віку, то колегія суддів вважає його завищеним.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 75, ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як покликався відповідач у суді попередньої інстанції, він проходить службу в Національній поліції України як капітан поліції з 07 листопада по теперішній час. Одружився ІНФОРМАЦІЯ_4 2019 року; дружина знаходиться на обліку у лікаря "Акушера-гінеколога" з діагнозом: вагітність, 25 тижнів. Його батько - ОСОБА_6 є пенсіонером за віком.

Ці факти стверджуються довідкою ГУ Національної поліції в Рівненській області від 29.01.2019 №306/116/12/02-2019, копією службового посвідчення серії НОМЕР_6, копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим 31.08.2019 Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, довідкою від 28.11.2019 №2056 Поліклініки УМВС України в Рівненській області та копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_7.

З долучених до відповіді на відзив на апеляційну скаргу документах, а саме з копії рішення Рівненської міської ради від 21 липня 2016 року №1099, копії наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 29.03.2017 "Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність", копії платіжної квитанції, копії листка непрацездатності серії АДН 063420, копії договору купівлі-продажу від 14.11.2019 та копії іпотечного договору від 14.11.2019 вбачається, що дві земельні ділянки було передано у власність ОСОБА_2 на безоплатній основі із земель комунального фонду, тобто придбані не на оплатній основі, а його дружина знаходиться на 30 тижні вагітності. 14 листопада 2019 року він уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Кошти на купівлю квартири відповідач частково позичив в Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", а з метою повернення отриманого кредиту передав її в іпотеку. Розмір щомісячного платежу за кредитом складає 3 500 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інтонації з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки зазначені докази було подано на спростування обставин, які зазначалися позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, тому колегія суддів вважає за правильне перевірити їх та дати відповідну правову оцінку, долучивши до матеріалів справи.

Отже, судом зроблено правильні висновки, що ОСОБА_2 є спроможним надавати матеріальну допомогу позивачу до досягнення дочкою трьох років, однак розмір аліментів є завищеним через те, що дружина є вагітною, а він набув кредитних зобов`язань перед банком і сплачує щомісячні платежі задля погашення заборгованості за кредитним договором.

Зважаючи на викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги в частині зменшення розміру аліментів, які присуджені на користь ОСОБА_1 , із 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

Судові витрати, які стягнуто із відповідача на користь ОСОБА_1 , а саме 6 620, 70 гривень витрат на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та 3 000 гривень витрат, пов`язаних із явкою позивача до суду, присуджені судом з додержанням обставин справи та вимог закону.

Так, на а.с. 99-100 містяться копії рахунку-фактури та платіжної квитанції про оплату позивачем 6 620, 70 гривень на користь Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи за проведення судової експертизи.

Так само копіями квитків на проїзд автобусом підтверджуються і факти понесення ОСОБА_1 витрат на явку в судові засідання у справі (а.с. 101-103, зв.).

Згідно зі ст.ст. 138-139 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Спонуканням для зміни оскаржуваного рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при.

На підставі ст.ст. 75, 84 СК України, абз. десятого п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на її утримання до досягнення дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, із 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: Н.В.Бондаренко

С.В.Боймиструк