Постанова

Іменем України

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 740/213/18-ц

провадження № 61-41603св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - дочірнє підприємство «Чернігівнафтогазгеологія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 10 липня 2018 року в складі колегії суддів: Вінгаль В. М., Губар В. С., Кузюри Л. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

дочірнього підприємства «Чернігівнафтогазгеологія» (далі - ДП «Чернігівнафтогазгеологія») про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що він до 02 березня 2016 року перебував у трудових відносинах з Ніжинською нафтогазорозвідувальною експедицією по випробуванню свердловини ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія». При звільненні йому не було виплачено кошти польового забезпечення в розмірі 6570 грн, які відповідач виплатив йому після звернення до суду із позовною заявою 22 лютого 2018 року. Вважав, що затримка з розрахунку при звільненні виникла з вини роботодавця, а тому йому повинна бути виплачена середня заробітна плата за час затримки розрахунку в розмірі 59 968,14 грн за період з 02 березня 2016 року по 16 січня 2018 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДП «Чернігівнафтогазгеологія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 березня 2016 року по 16 січня 2018 року в сумі 59 968,14 грн.

Допущено до негайного виконання рішення про стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні працівнику не були виплачені усі суми, а тому є підстави для застосування статті 117 КЗпП України до спірних правовідносин та задоволення позовних вимог. Враховуючи вимоги статті 233 КЗпП України суд не знайшов підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 10 липня 2018 року рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач не виплатив ОСОБА_1 при звільненні заборгованість по польовому забезпеченню, яке не входить до фонду оплати праці та те, що позивачу стало відомо про порушення свого права у травні 2017 року з довідки № 38 про наявність заборгованості, яка була додана позивачем до позовної заяви, вважав, що позивач пропустив строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору, оскільки з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він звернувся у січні 2018 року, що узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1638цс17.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_1 подавдо Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом під час розгляду не враховано рішення Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України і яке було враховано судом першої інстанції при вирішенні питання про застосування строку позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що наказом ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» Ніжинська НГРЕВС від 02 березня 2016 року № 33-к ОСОБА_1 , помічника бурильника капітального ремонту свердловини 5 розряду бурової бригади капітального ремонту свердловин, звільнено 02 березня 2016 року за угодою сторін, на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Сума нарахованої та невиплаченої надбавки по польовому забезпеченню з квітня по грудень 2016 року становила 6570,00 грн., що підтверджується довідкою від 10 травня 2017 року № 38.

Згідно з платіжним дорученням від 22 лютого 2018 року № 43 заборгованість по польовому забезпеченню ОСОБА_1 виплачена 22 лютого 2018 року.

У відзиві на позовну заяву ДП НАК «Надра України» "Чернігівнафтогазгеологія" вказувало на пропуск позивачем строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статті 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Стаття 15 Закону України «Про оплату праці» вказує, що підприємства можуть самостійно встановлювати форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, а також умови введення і розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат у колективних договорах з обов`язковим дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною і галузевою угодами.

Встановлення надбавок у вигляді польового забезпечення регулюється постановою Кабінету Міністрів України «Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз`їзний (пересувний) характер» від 31 березня 1999 року №490.

Судом встановлено, що сума нарахованої та невиплаченої надбавки по польовому забезпеченню з квітня по грудень 2016 року становила 6570,00 грн, що підтверджено довідкою від 10 травня 2017 року № 38 (а.с.5).

Згідно з платіжним дорученням від 22 лютого 2018 року № 43 заборгованість по польовому забезпеченню ОСОБА_1 виплачена 22 лютого 2018 року (а.с.34).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, встановивши, що з боку відповідача було допущено порушення статті 116 КЗпП України та своєчасно не було проведено розрахунок зі звільненим працівником щодо надбавки по польовому забезпеченню та враховуючи положення статті 117 КЗпП України дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач просив застосувати строки позовної давності.

У рішенні Конституційного суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що немає підстав для застування наслідків спливу строку позовної давності.

Апеляційний суд, вирішуючи даний спір, застосував вимоги закону, які не регулюють спірні правовідносини, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 10 липня 2018 року скасувати, рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2018 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун