№ 201/691/20
провадження 2-о/201/40/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора Південно - східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення юридичного факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 січня 2020 року звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту, факту родинних відносин. Заявник у своїй заяві посилається на те, що 13 липня 1998 року заявнику ОСОБА_1 , його матері ОСОБА_2 та його бабусі ОСОБА_3 згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» було передано на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 були її мати ОСОБА_4 , яка фактично спадщину прийняла, але не оформила свої спадкові права та її син ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка за життя заповідала все належне їй майно своєму онуку заявнику ОСОБА_1 .

З метою оформлення своїх спадкових прав заявник звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори Південно - східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), однак 10 січня 2020 року державним нотаріусом вказаної нотаріальної контори ОСОБА_5 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що в заповіті бабусі від 04 квітня 2002 року вона вказана як ОСОБА_3 , в свідоцтві про смерть і реєстрі вона вказана як ОСОБА_3 , мати заявника в свідоцтві про смерть зазначена як ОСОБА_2 , інші документи свідчать про ОСОБА_6 та інш., але немає документи про їх родинні зв`язки, а отже і відношення заявника до заповіту і спадкового майна. Таким чином, розбіжності в документах перешкоджають заявнику отримати свідоцтво про спадщину за заповітом, тому нотаріус вказав на необхідність звернутись заявнику до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин.

Факт родинних відносин між заявником та його матір`ю і бабусею підтверджується свідоцтвом про їх народження, складеного на російській мові, свідоцтвом про одруження матері і бабусі заявника, паспортними даними і довідками з місця мешкання та інш. документами. Зараз виникла необхідність встановлення родинних відносин між ним, заявником, та його бабусею і матір`ю для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В інший спосіб він не має можливості встановити зазначений вище юридичний факти та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України. Отже заявнику необхідно встановити факт родинних відносин в судовому порядку. Факт родинних стосунків заявника з бабусею і матір`ю підтверджується наданими документами. Через відсутність певного конкретного документу виникла складність у оформленні документів для спадщини, через що заявник не може реалізувати свої права не тільки на спадкування майна своїх бабусі і матері, а і на факт їх рідства. Факт родинних стосунків заявника та його бабусі і матері підтверджується наявними архівними документами. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування і вирішення питань про стосунки їх та з майном та інш. і документами потрібно довести вказані родинні відносини. Просив встановити юридичний факт родинних відносин між заявником та його бабусею і матір`ю, задовольнивши заяву в повному обсязі.

Заінтересована особа: представник Першої дніпровської державної нотаріальної контори Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином, вимоги заяви фактично визнали, погодилися з доводами і викладеними обставинами, позицією заявника, не заперечували проти задоволення заяви. Вказаним і матеріалами справи, на думку суду, в письмовому зверненні до суду просили справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної заінтересованої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку заявника і заінтересованої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, за наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що дійсно 13 липня 1998 року заявнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» було передано на праві спільної сумісної власності займану ними квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 були її мати ОСОБА_4 , яка фактично спадщину прийняла, але не оформила свої спадкові права та її син ОСОБА_1 .. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка за життя заповідала все належне їй майно своєму онуку заявнику ОСОБА_1 .

З метою оформлення своїх спадкових прав заявник звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори Південно - східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), однак 10 січня 2020 року державним нотаріусом вказаної нотаріальної контори ОСОБА_5 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що в заповіті бабусі від 04 квітня 2002 року вона вказана як ОСОБА_3 , в свідоцтві про смерть і в Державному реєстрі щодо актового запису про смерть вона вказана також як ОСОБА_3 , мати заявника в свідоцтві про смерть зазначена як ОСОБА_2 , інші документи свідчать про бабусю як ОСОБА_6 та інш., але немає документів про їх родинні зв`язки, а отже і відношення заявника до заповіту і спадкового майна. Таким чином, розбіжності в документах перешкоджають заявнику отримати свідоцтво про спадщину, тому нотаріус вказав на необхідність звернутись заявнику до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин.

Факт родинних відносин між заявником та його матір`ю і бабусею підтверджується свідоцтвом про їх народження, складеного на російській мові, свідоцтвом про одруження матері і бабусі заявника, паспортними даними, довідками з місця мешкання. Зараз виникла необхідність встановлення родинних відносин між ним, заявником, та його бабусею і матір`ю для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Через відсутність документів стосовно підтвердження факту цих родинних відносин, заявник не в змозі оформити правовстановлюючі документи на спадщину, яка залишилась йому після смерті бабусі, а тому нотаріус запропонувала йому звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. В інший спосіб він не має можливості встановити зазначений вище юридичний факти та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України. Отже заявнику необхідно встановити факт родинних відносин в судовому порядку. Факт родинних стосунків заявника з бабусею і матір`ю підтверджується наданими документами. Через відсутність певного конкретного документу виникла складність у оформленні документів для спадщини, через що заявник не може реалізувати свої права не тільки на спадкування майна своїх бабусі і матері, а і на факт їх рідства. Факт родинних стосунків заявника та його бабусі і матері підтверджується наявними архівними документами. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування і вирішення питань про стосунки та з майном і інш. та документами потрібно довести вказані родинні відносини.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Від встановлення факту родинних відносин заявника та його бабусі і матері залежить виникнення спадкових відносин. Оскільки іншим шляхом окрім як звернення до суду він не може довести родинних відносин між ними, що потрібно йому для отримання спадщини, він вимушений звернутися із заявою до суду про встановлення родинних відносин.

Пунктом 4.1. Наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» встановлено, що при видачі свідоцтва на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва. Відповідно до п. 4.2. Наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних відносин.

У зв`язку з цим документально підтвердити факт наявності вказаних родинних відносин між заявником і бабусею і матір`ю та надати їх відповідному нотаріусу заявник не може та вимушений звернутися до суду, з метою встановлення факту родинних відносин з вказаними своїми родичами. Через відсутність документів стосовно підтвердження факту родинних відносин, заявник не в змозі оформити правовстановлюючі документи на спадщину, яка залишилась йому після смерті бабусі і матері, а тому нотаріус запропонувала йому звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин.

У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи в тому числі про: 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до норм ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, шо мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. 2. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт родинних стосунків заявника з батьком підтверджується наданими документами. Розбіжності в документах заявника та бабусі, матері призвели до таких же помилок і в інших документах, запити заявника до архівних установ і відповіді на них свідчать про те, що вказані помилки можливо виправити тільки в судовому порядку. В заявника є документи про його шлюб, паспорт, довідка з місця мешкання та реєстрації, свідоцтво про народження, трудова книжка та інш., де вказано місце народження і мешкання, батьки і інш. та архівні документи про них. Отже через відсутність певного конкретного документу виникла складність у оформленні документів для спадщини, через що заявник не може реалізувати свої права не тільки на спадкування майна своєї рідної бабусі, а і на факт їх рідства. Факт родинних стосунків заявника та бабусі, матері підтверджується наявними архівними документами. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування та вирішення питань про стосунки та з майном та інш. і документами потрібно довести вказані родинні відносини.

Тому для упорядкування документів і вирішення питань з майном та інш., документами та ін. заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення родинних відносин.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до п. 1 ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства і держави.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України Суд розглядає справи, зокрема, родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що дійсно 13 липня 1998 року заявнику ОСОБА_1 , його матері ОСОБА_2 та його бабусі ОСОБА_3 згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» було передано на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 були її мати ОСОБА_4 , яка фактично спадщину прийняла, але не оформила свої спадкові права та її син ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка за життя заповідала все належне їй майно своєму онуку заявнику ОСОБА_1 .. З метою оформлення своїх спадкових прав заявник звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори Південно - східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), однак 10 січня 2020 року державним нотаріусом вказаної нотаріальної контори ОСОБА_5 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через розбіжності в написанні даних спадкодавця: матері і бабусі.

В заповіті бабусі від 04 квітня 2002 року вона вказана як ОСОБА_3 , в свідоцтві про смерть і в Державному реєстрі щодо актового запису про смерть вона вказана також як ОСОБА_3 , мати заявника в свідоцтві про смерть зазначена як ОСОБА_2 , інші документи свідчать про бабусю як ОСОБА_6 та інш., але немає документів про їх родинні зв`язки, а отже і відношення заявника до заповіту і спадкового майна.

Факт родинних відносин між заявником та його матір`ю і бабусею дійсно підтверджується свідоцтвом про їх народження, складеного на російській мові, свідоцтвом про одруження матері і бабусі заявника, довідками з місця мешкання, паспортними даними, заявами свідків. Зараз виникла необхідність встановлення родинних відносин між ним, заявником, та його бабусею і матір`ю для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Через відсутність документів стосовно підтвердження факту цих родинних відносин, заявник не в змозі оформити правовстановлюючі документи на спадщину, яка залишилась йому після смерті бабусі, а тому нотаріус запропонувала йому звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. В інший спосіб він не має можливості встановити зазначений вище юридичний факти та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України.

Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, свідчать про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , а також ОСОБА_6 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_10 : це одна і таж особа та є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що заявник з бабусею і матір`ю фактично мають спільне прізвище (з урахуванням зміни прізвищ при укладанні шлюбу, отриманні паспортів), мешкали в одній області, населеному пункті, родинні стосунки їх як сім`ї знайшли своє підтвердження в ході судового засідання (мешкання, анкетні дані, свідоцтва про шлюб та народження, паспортні дані, довідки цивільного і військового архівів та ін. співпадають та відповідають дійсності). Саме по собі не вірне тлумачення та написання правописно прізвищ, імені заявника та бабусі і матері в документах при перекладі з російської мови на українську (паспорт, свідоцтва про народження і шлюб, реєстр про смерть) або відповіді різних організацій і відомств (нотаріальні контори, військові комісаріати, відділи РАЦС та інш.) або відсутність таких даних через об`єктивні причини не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки вони спростовуються наданими доказами та матеріалами справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.
Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що учасник справи в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги можливе не погодження з вимогами в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити юридичний факт родинних відносин про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , а також ОСОБА_6 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_10 : це одна і таж особа та є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту (родинних відносин) знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обгрунтована і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 3 Сімейного кодексу України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт родинних відносин про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , а також ОСОБА_6 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_10 : це одна і таж особа та є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 03 квітня 2020 року.

Суддя -