справа № 361/6434/19
провадження № 2/361/847/20
11 лютого 2020 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Коваль О.О., Зазимко А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначала, що на підставі договору дарування їй на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У даному будинку зареєстрована її дочка ОСОБА_2 , яка за цією адресою не проживає уже більше 5 років із травня 2014 року, та четверо дітей відповідача, відносно яких вона позбавлена батьківських прав двома рішеннями Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року у справі № 361/7860/14-ц та від 23 березня 2017 року у справі № 361/6302/16-ц. Опікуном дітей є вона (позивач). Факт не проживання відповідача протягом тривалого часу у вказаному вище житловому будинку підтверджується актами обстеження від 23 травня 2018 року та від 06 серпня 2019 року. Оскільки відповідач ОСОБА_2 тривалий час більше одного року не проживає без поважних причин у належному їй житловому будинку, вона відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України втратила право користування цим житлом.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позовні вимоги підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем її проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд вона не повідомила, відзив на позов і заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування житлового будинку від 22 грудня 2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 березня 2004 року за № 3214093.
Із довідки № 523 від 06 червня 2019 року (форми № 3), виданої виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, вбачається, що у даному будинку зареєстровано п`ятеро осіб: відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і четверо її дітей, онуків позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Із актів обстеження від 23 травня 2018 року та 06 серпня 2019 року, складених депутатом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області Шило А.В. у складі комісії, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у належному позивачу ОСОБА_1 на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1 не проживає з 2014 року, особисті речі відповідача у будинку відсутні.
У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
У ст. 150 ЖК УРСР (1983 року) встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаної статті є наявність в особи права власності на майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 більше одного року не проживає без поважних причин у належному позивачу ОСОБА_1 на праві власності житловому будинку, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.
При подачі до суду цього позову позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Вказана сума судового збору відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 223, 259, 263 - 265, 280, 284 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Дутчак І. М.