Справа № 303/3499/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів:Собослоя Г.Г.,Куштана Б.П.,

за участі секретаря: Волощук В.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 вересня 2017 року, головуючий суддя Куцкір Ю.Ю., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПоршеМобіліті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачаТОВ «Порше Мобіліті» - Бойко А.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягненнязаборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 22.03.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №50003658, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 170 599,12 гривень. Однак, відповідач ОСОБА_2 всупереч Закону та умовам договору своїхзобов`язань перед позивачем не виконував, внаслідок чого рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16.11.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість по вище зазначеному кредитному договору у розмірі 186 586,91 гривень, збитки у розмірі 46 696,45 гривень та 3% річних у розмірі 621,76 гривень, а разом 233 905,12 гривень, а також судові витрати у розмірі 1 818,38 гривень. Станом на день поданняданого позову, заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена. Крім цього, в межах розгляду справи не розглядалося питання про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами за період з 11.08.2015 року по 31.05.2017 рік. Таким чином, відповідно до умов кредитного договору з відповідача слід стягнути суму заборгованості, інфляційні витрати та 3% річних, а разом 137 494,23 гривень.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ПоршеМобіліті» суму заборгованості за Кредитним договором №50003658 від 22.03.2012 року у розмірі 84 642,42 гривень, інфляційні витрати у розмірі 42 551,48 гривень та 3% річних у розмірі 10 300,33 гривень, а разом 137 494 (сто тридцять сім тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 23 копійки.

Стягнуто із ОСОБА_2 користь ТОВ «ПоршеМобіліті» - 2 062 (дві тисячі шістдесят дві) гривні 41 копійку сплаченого судового збору.

Ухвалою Мукачіськогоміськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2019 року заяву представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 вересня 2017 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «ПоршеМобіліті» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

31 березня 2020 року на офіційну електронну пошту від представника ТОВ «Порше-Мобіліті» - ОСОБА_3 . надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за відсутністю представника позивача.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія констатує, що пояснення представників сторін у справі заслуховувались.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 22 березня 2012 року між TOB «ПоршеМобіліті» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 50003658 на суму 170 599, 12 грн., що еквівалентно 21 232, 00 доларів США, строк кредиту 60 місяців, процентна ставка 9,9 % річних, разова комісія 2,5 % річних.

29 березня 2012 року між TOB «ПоршеМобіліті» та ОСОБА_4 укладений договір застави транспортного засобу № 50003658, за яким ОСОБА_4 передав у заставу TOB «ПоршеМобіліті» належний йому автомобіль марки VW, модель Golf, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2012, з метою забезпечення належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором від 22 березня 2012 року № 50003658.

28 березня 2012 року між TOB «ПоршеМобіліті» та ОСОБА_4 укладений договір про внесення змін до кредитного договору (додаткова угода № 1), у зв`язку з чим змінено графік погашення кредиту.

Згідно матеріалів даної справи вбачається, що у зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору, 17 квітня 2014 року Позивачем було направлено Відповідачу вимогу (повідомлення) про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50003658, а саме: дострокове повернення невиплаченої суми кредиту - 160 880, 14 грн., несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 30 808, 03 грн., штрафні санкції відповідно до ст. 8.3 Договору - 3 971, 18 грн., витрати, понесені Компанією, з метою повернення простроченої заборгованості Позичальника у відповідності до Договору - 1950, 00 грн., штраф за порушення вимог щодо страхування майна в розмірі 15% від суми кредиту - 0, 00 грн., штраф за порушення терміну повернення Кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту - 50 107, 52 грн., компенсація страхових платежів відповідно до ст. 5.6. Договору - 0, 00 грн., що становило загальну суму 247 716, 87 грн.

У вказаній вимозі зазначалося, що у випадку неповернення суми кредиту та несплати заборгованості протягом 30 календарних днів із дати одержання цієї вимоги, TOB «Порше Мобіліті» буде змушене вдатися до примусового стягнення суми кредиту та заборгованості, у тому числі за рахунок автомобіля, що переданий у заставу.

16 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М. вчинений виконавчий напис, за яким звернуто стягнення на автомобіль марки VW, модель Golf, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2012, який належить ОСОБА_4 і за рахунок коштів від реалізації якого необхідно задовольнити вимоги TOB «Порше Мобіліті» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 березня 2012 року № 50003658 на загальну суму 247 491,56 грн.

09 липня 2014 року державним виконавцем MB ДВС Мукачівського МРУЮ було відкрите виконавче провадження № 43862319 щодо примусового звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса № 983 від 16.06.2014 року.

В ході здійснення даного виконавчого провадження на предмет застави було звернено стягнення та 25-26.06.2015 року на рахунок Позивача було перераховано 170 203, 83 грн.

Звертаючись до суду із даним позовом, TOB «ПоршеМобіліті» зазначало, що позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями, станом на робочий день, що передувавдню укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору. Позивач заявляє, що, оскільки, неповернута сума кредиту становить еквівалент 8 645, 64 доларів США та станом на день підготовки даного позову курс Пат «КредіАгріколь Банк» - 26, 355 грн., боржник ОСОБА_5 зобов`язаний сплатити суму грошових ккоштів у розмірі 43 349, 24 грн., яка є коригуванням суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов договору.

Такі доводи Позивача як підстава для стягнення заборгованості є свідченням неправильного тлумачення ним норм матеріального права і положень укладеного Кредитного договору та спростовуються наступним.

Курсова різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку і застосовуються у фінансовій звітності підприємств.

Курсова різниця жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

В даному випадку, позивач, як кредитор за кредитним договором, відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України, самостійно визначивши спосіб захисту порушеного права, у 2014 році направив відповідачам вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором та звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка А. М. із заявою про вчинення виконавчого напису, визначивши заборгованість за кредитним договором у національній грошовій валюті України - гривні, та вказавши, що саме 247 491,56 грн. є повним розміром заборгованості.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у національній грошовій одиниці, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Таким чином, враховуючи, що визначена TOB «ПоршеМобіліті» сума заборгованості за кредитним договором виникла у зв`язку з курсовою різницею гривні до долара США між валютою кредитування та валютою погашення заборгованості у період від пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту і до моменту повернення такої заборгованості, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не мав правових підстав для задоволення позовних вимог TOB «ПоршеМобіліті» до ОСОБА_4 про стягнення даної заборгованості у розмірі 43 349, 24 грн.

Визначений в умовах кредитного договору порядок сплати кредитної заборгованості неможе бути підставою для стягнення курсової різниці, оскільки, направивши вимогу позичальнику про дострокове повернення кредиту, позивач змінив строк кредитування та відповіднодо пункту 3.3 Загальних умов кредитування визначив у національній валюті України суму заборгованості, що підлягає поверненню.

При цьому нарахування процентів чи неустойки після закінчення строку кредитування є безпідставним та суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), а відтак стягнення 41 293, 17 грн. процентів за користування кредитними коштами за період з 11.08.2015 року по 31.05.2017 року є абсолютно безпідставним.

Відсутні також правові підстави для стягнення 3% річних від простроченої суми у розмірі 10 300, 33 грн. за відсутності прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, в матеріалах справи відсутній обґрунтований детальний розрахунок наявного боргу за кредитним договором №50003658. Слід зазначити, що, за відсутності детального розрахунку боргу, неможливо встановити підстави нарахування суми боргу у розмірі 247 716, 87 грн., в межах якого було вчинено виконавчий напис № 983 про звернення стягнення на предмет застави, та з розрахунку наявності якого здійснювались в подальшому спірні нарахування.

При цьому, зі змісту Вимог (повідомлення) про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50003658 вбачається, що підлягають стягненню з відповідачів - 3 971, 18 грн., що являють собою штрафні санкції відповідно до ст. 8.3 Договору та 50 107, 52 грн., що складають штраф за порушення терміну повернення Кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту.

Виходячи зі змісту ст. 8.3 Договору одним із випадків застосування штрафних санкцій є прострочення чергового платежу, в той час як застосування штрафу за ст. 8.2 Договору передбачене у випадку прострочення повернення суми кредиту. За таких обставин, нараховані штрафні санкції являють собою покладення на боржника подвійної відповідальності за прострочення тієї самої суми: за несплату чергового платежу та за несплату того самого платежу у загальній сумі кредиту.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене, суд, задовольняючи позов, у порушення вищевказаних положень закону належним чином не дослідив те, що зазначені штрафні санкції, як складові боргу, що стягувався позивачем, є одним видом цивільно-правової відповідальності, і неможливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме строків виконання грошового зобов`язання за спірним кредитним договором.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003 цс15.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 квітня 2019 року № 201/11696/16-ц учинення нотаріусом виконавчого написувідбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Отже, виконавчий напис було вчинено про звернення стягнення на предмет застави, суд повинен був з`ясувати підстави нарахування позивачем заборгованості.

Щодо розміру втрат від інфляційних процесів за Договором, слід зазначити наступне.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У пункті 1 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору від 22 березня 2012 року № 50003658, передбачено, що сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання TOB «Порше Мобіліті» очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

Позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договору (ПАТ «КредіАгріколь Банк»).

Заявляючи вимогу про стягнення інфляційних втрат, товариство посилалося на те, що сумою прострочення, від якої розраховуються такі втрати, є 227 855, 84 грн., що за офіційним курсом ПАТ «КредіАгріколь Банк» еквівалентно 8 645, 64 доларів США на день подачі позову.

Однак, всі платежі за кредитним договором самостійно коригувались позивачем під час виставляння рахунків позичальнику відповідно до офіційного курсу долара США -ПАТ «Кредігріколь Банк», а відтак позивача не виникло втрат у зв`язку зі знеціненням гривні, що є підставою для відмови у задоволенні цих вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону, що відповідно до ст. 376 ЦПК є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 просила стягнути на йогокористьсудовівитрати на правничудопомогу в суді апеляційної інстанції в загальному розмірі 8000 грн.

Зданого приводу апеляційний суд вважає за необхіднезазначитинаступне.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничоюдопомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничоїдопомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірниміз: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконаннявідповід них робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавент спроти Латвії» зазначено, що відшкодовуютьс ялише витрати, якімають розумний характер.

Апеляційний суд вважає, що сума гонорару в суді апеляційної інстанції в заявленому розмірі є не співмірною із складністю справи та наданими адвокатом послугами, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності.

На думку колегії суддів, із заявлених видів адвокатських послуг підлягають до стягнення витрати за надання професійної правничої допомоги адвокатом у вигляді: за ознайомлення адвокатом зі справою в суді першої інстанції, збирання доказів, підготовку і подачу апеляційної скарги - 4500,00 грн. Даний розмір витрат є співмірним із складністю справи, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, і є обґрунтованим.

В цій частині заявлені витрати підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 вересня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ПоршеМобіліті» на користьОСОБА_2 понесені судові витрати, які складаються із суми судового збору в розмірі 3093,00 гривеньза подачу апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 4500 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 6 квітня 2020 року.

Головуючий

Судді