Номер провадження: 22-ц/813/3881/20
Номер справи місцевого суду: 510/1246/19
Головуючий у першій інстанції Бошков І.Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Бикової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 08 липня 2019 року по справі за скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м.Києві Гладищенка Владислава Андрійовича та начальника відділу Коваля Віталія Васильовича щодо ненадання відповідей на заяви боржника,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Ренійського районного суду Одеської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м.Києві Гладищенка Владислава Андрійовича та начальника відділу Коваля Віталія Васильовича щодо ненадання відповідей на заяви боржника.

Так, скаржник зазначає, що в Подільському районному відділі Державної виконавчої служби м.Київ ГТУЮ у м.Києві на примусовому виконанні пребуває виконавче провадження № 24666355 за виконавчим листом № 2-363, виданим Ренійським районним судом Одеської області 10 травня 2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.03.2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до досягнення сином повноліття.

В межах виконавчого провадження, ОСОБА_1 тричі звертався до Державної виконавчої служби із заявами про надання розрахунку заборгованості по аліментам, проте на жодну із заяв від 06.08.2018 року, 19.09.2018 року та 26.03.2019 року державний виконавець відповіді не дав, у зв`язку з чим ОСОБА_1 через свого представника звернувся зі скаргою до суду.

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 08 липня 2019 року у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 08 липня 2019 року та задовольнити скаргу скаржника, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ст..447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

Відповідно до ст.. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги по суті, суд першої інстанції виходив з того, що скарга подана особою, яка не може бути представником в межах цієї справи, оскільки за правилами ст..60 ЦПК України представником в суді може бути адвокат або законний представник.

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч.1-2 ст..60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2, 4, 8 ст..62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи; свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1, 2, 4, 6 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

-наказного провадження;

-позовного провадження (загального або спрощеного);

-окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду:

1) малозначних справ;

2) справ, що виникають з трудових відносин;

3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд;

4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 274 у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи:

1) малозначні справи;

2) що виникають з трудових відносин;

3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У спрощеному провадженні можу бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертої цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

1) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу;

5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Вказані правовідносини виникли в межах виконання рішення у цивільній справі про стягнення аліментів, категорія якої не виключає можливість розгляду у спрощеному провадженні, в тому числі і як малозначної, внаслідок чого суд першої інстанції мав навести у рішенні мотивування висновку, що дана справа не є малозначною та критерії оцінки, з яких виходив суд.

Відносячи на власний розсуд справу за скаргою на бездіяльність державного виконавця з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, як не малозначну, суд мав навести у рішенні відповідні обґрунтування.

Проте суд першої інстанції відповідних висновків та обґрунтувань в судовому рішенні не навів, але відмовив у задоволенні скарги в інтересах боржника ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та начальника відділу ДВС лише з того, що дана скарга подана представником боржника ОСОБА_2 , який не будучи адвокатом не мав права на представництво інтересів ОСОБА_1 у справі, яка не є малозначною.

Між тим, в розумінні ст. 80 ЦПК України 2004 року, який діяв на час ухвалення судового рішення з належного виконання якого заявником подано скаргу на бездіяльність державного виконавця та начальника відділу ДВС, ціна позову у справах про стягнення аліментів визначалася сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за 6 місяців.

Враховуючи наведене, не вбачаються підстави для віднесення справи за скаргою в інтересах боржника ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та начальника відділу ДВС у виконавчому провадженні з примусового виконання судового рішення за виданим судом виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до категорії справ значної складності.

Тому відсутні перешкоди для представництва інтересів боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підставі довіреності незважаючи на те, що ОСОБА_5 не є адвокатом.

Крім того, якщо суд дійшов до висновку, що скаргу підписано особою, яка не має право її підписувати, то вказана скарга підлягала поверненню на підставі ч.1 ст.185 ЦПК України або залишення її без руху на підставі ч.1 ст. 185 ЦПК України, а не розгляду скарги по суті.

За таких обставин, висновки суду про відмову у задоволенні скарги в інтересах боржника ОСОБА_1 лише виходячи з неможливості представництва інтересів боржника і виконавчому провадженні особою, яка не має статуса адвоката є помилковими.

Щодо розгляду скарги по суті, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.2 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішень, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст..28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до ч.4 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень". Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції". "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів справи, в Подільському районному відділі Державної виконавчої служби м.Київ ГТУЮ у м.Києві на примусовому виконанні пребуває виконавче провадження № 24666355 за виконавчим листом № 2-363, виданим Ренійським районним судом Одеської області 10 травня 2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.03.2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до досягнення сином повноліття.

1) 06 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного відділу ДВС м.Київ із заявою, в якій просив надіслати на його адресу постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-363 виданим Ренійським районним судом Одеської області 10.05.2006 року про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, із зазначенням коду доступу до електронного реєстру документів виконавчого провадження, а також просив надати розрахунок заборгованості по аліментам станом на 01 липня 2018 року, що підтверджується копією квитанції з поштового відділення про направлення заяви поштою ( а. с.25).

05.09.2018 року Подільський районний відділ державної виконавчої служби м.Київ отримав заяву ОСОБА_1 від 06.08.2018 року, що підтверджується штампом на заяві (а. с. 52).

09.10.2018 року державний виконавець склав розрахунок заборгованості по аліментам, яка станом на 06 серпня 2018 року складає 77 582,16 грн., проте докази про направлення цього розрахунку разом з постановою про відкриття виконавчого провадження на адресу ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

2) 19 вересня 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 повторно звернувся до Подільського районного відділу ДВС м.Київ із заявою про надіслання на його адресу постанови про відкриття виконавчого провадження із зазначенням коду доступу до електронного реєстру документів виконавчого провадження та надання розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31 січня 2018 року, що підтверджується копією квитанції з поштового відділення про направлення заяви поштою (а. с. 25).

Проте, відомості про складення державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31 січня 2018 року (або мотивованої відповіді про недоцільність здійснення такого розрахунку на цю дату), а також відомості про повідомлення боржнику коду доступу до електронного реєстру документів виконавчого провадження або про неможливість повідомлення такого коду та докази про направлення відповіді на запит боржника в матеріалах справи відсутні.

Між тим з матеріалів справи вбачається про повторне складення 08.07.2019 року державним виконавцем розрахунку заборгованості від 06.08.2018 року, але докази направлення складеного розрахунку ОСОБА_1 разом з постановою про відкриття виконавчого провадження та мотивованою відповіддю про причину складення розрахунку саме на цю дату, а не дату про яку просив боржник і роз`яснення недоцільності складення розрахунку на дату зазначену боржником, суб`єктом оскарження не надані.

За таких обставин, скарга представника ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльність державного виконавця у зв`язку з ненаданням у повному обсязі відповідей на питання поставлені у заявах ОСОБА_1 від 06 серпня 2018 року та від 19 вересня 2018 року підлягає задоволенню з одночасним зобов`язанням виконавця розглянути вищенаведені заяви ОСОБА_1 відповідно до поставлених боржником у цих заявах питань.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутня інформація про направлення ОСОБА_1 на адресу Подільського районного відділі Державної виконавчої служби м.Київ ГТУЮ у м.Києві заяви від 26 березня 2019 року та її отримання виконавчою службою. Сканкопія, яка міститься в матеріалах справи на а.с.25 містить відомості лише про направлення заяв від 06.08.2018 року та від 19.09.2018 року, а інформація про направлення заяви від 26.03.2019 року в ній відсутня. Відомості про отримання цієї заяви виконавчою службою матеріали справи також не містять. Тому, в частині визнання протиправною бездіяльність виконавця та зобов`язання його надати відповідь на заяву Ковтуна від 26.03.2019 року слід відмовити.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про порушення державним виконавцем ч.2 п.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо не розгляду заяв Ковтуна від 06 серпня 2018 року та від 19 вересня 2018 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 451 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 08 липня 2019 року - скасувати.

Скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гладищенка Владислава Андрійовича щодо не розгляду в установлений законом строк заяви ОСОБА_1 від 06 серпня 2018 року у виконавчому провадженні № 24666355 та ненадання на неї вичерпної відповіді на всі поставлені заявником питання.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гладищенка Владислава Андрійовича щодо не розгляду в установлений законом строк заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 19 вересня 2018 року у виконавчому провадженні № 24666355 та ненадання на неї вичерпної відповіді на всі поставлені заявником питання.

Зобов`язати державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гладищенка Владислава Андрійовича в установлені законом строки розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 серпня 2018 року та заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 19 вересня 2018 року у виконавчому провадженні № 24666355 та надати на них вичерпну відповідь на всі поставлені заявником питання.

В іншій частині скарги відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31.03.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова