Ухвала

07 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 752/19803/16-ц

провадження № 61-5263ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») про визнання недійсним кредитного договору.

14 березня 2017 року ОСОБА_1 змінила підставу позову, та просила суд визнати недійсним одностороннє збільшення з 13 листопада 2008 року відсоткової ставки за договором кредиту від 07 вересня 2005 року № 08-038/347к.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулась до КМФ АКБ «Укрсоцбанк» із заявою від 29 серпня 2005 року про отримання споживчого кредиту на купівлю квартири в сумі 98 000,00 дол. США на строк 120 місяців із забезпеченням останнього квартирою АДРЕСА_1 . 07 вересня 2005 року між сторонами у справі укладено договір кредиту № 08-038/347к, за умовами якого, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 85 000,00 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на день укладення цього договору становив 429 250,00 грн зі сплатою 12,50 % річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредиту підлягає щорічному перегляду згідно з умовами пункту 26.6 цього договору, та порядком погашення суми основної заборгованості до 15 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в підпункті 1.1.1. пункту 1 статті 1 договору, з кінцевим терміном повернення основної суми заборгованості по кредиту до 06 вересня 2015 року. Кредит надавався на наступні цілі: придбання нерухомого майна (трикімнатна квартира загальною площею 82,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення зобов`язань за цим договором, сторони укладають іпотечний договір та договір поруки (п. 1.3. договору). Згідно з умовами кредитного договору банк надав, а позивач отримав кредитні кошти.

Відповідно до пункту 2.6 договору у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також рішень Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, Тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів, визначеного в пункті 1.1 цього договору. Про намір змінити розмір процентів кредитор зобов`язаний повідомити позичальника не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. Усі додатки, зміни та/або доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином сторонами з обов`язковим посиланням на цей договір (пункт 7.1 договору). 18 березня 2009 року, 28 вересня 2009 року, 12 листопада 2010 року та 26 липня 2013 року між сторонами були укладені додаткові угоди № 1-4 відповідно про внесення змін до кредитного договору.

Додатковою угодою від 18 березня 2009 року № 1 сторонами було змінено графік погашення основного боргу, у зв`язку із чим були внесені відповідні зміни до пункту 1.1 договору. Додатковою угодою від 28 вересня 2009 року № 2 сторони дійшли згоди змінити графік погашення основного боргу, який станом на 28 вересня 2009 року становив 50 413,64 дол. США, починаючи з 29 жовтня 2008 року зі сплатою 14,00 % річних, у зв`язку із чим внести зміни до тексту договору. Додатковою угодою від 12 листопада 2010 року № 3 сторони дійшли згоди встановити нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 14,98 % річних.

Обґрунтовуючи підставу позову ОСОБА_1 вважала, що відповідачем порушено умови укладеного договору, шляхом зміни в односторонньому порядку відсоткової ставки в бік її збільшення, чим порушено положення Закону України «Про захист прав споживачів». Банк не повідомив ОСОБА_1 про зміну розміру процентної ставки.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору, водночас суди зазначили, що відповідачем виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», включено в спірний кредитний договір обов`язкові положення, передбачені вказаним нормативним актом. Обґрунтування, на які посилалась позивач щодо підстав визнання недійним договору в частині, не знайшли своїх підтверджень в ході розгляду справи, належними та обґрунтованими доказами не підтверджені.

ОСОБА_1 у березні 2020 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

В касаційній скарзі зазначає клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав.

Ураховуючи характер позовних вимог, ОСОБА_1 відповідно до вищезазначених правових норм звільнена від сплати судового збору за подання цієї касаційної скарги за законом, тому відсутні підстави для вирішення питання про звільнення його від сплати судового збору судом.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди залишили поза увагою те, що 03 листопада 2008 року банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за кредитним договором до 14 % річних, у той час як додаткову угоду про погодження сторонами відсоткової ставки у розмірі 14 % річних було укладено 28 вересня 2009 року, у такому разі відповідно до пункту 2.6 кредитного договору банк повинен був надіслати повідомлення про збільшення відсоткової ставки у десятиденний строк, але не зробив цього. Отже судами не враховано, що з 03 листопада 2008 року банк безпідставно нараховував ОСОБА_1 відсотки у розмірі 14 % та пеню.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, зокрема такими підставами є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права виключно у випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

У касаційній скарзі, мотивуючи неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 569/8314/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного касаційне провадження в цій справі необхідно відкрити.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

Витребувати з Голосіївського районного суду м. Києва матеріали вищезазначеної цивільної справи № 752/19803/16-ц.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик