справа № 753/3527/18
головуючий у суді І інстанції Колесник О.М.
провадження № 22-ц/824/2300/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

при секретарі судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Київського обласного центру зайнятості на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського обласного центру зайнятості, третя особа: ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а но в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Київського обласного центру зайнятості про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява обґрунтована тим, що при звільненні з посади виконуючого обов`язки директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості йому не були запропоновані всі вакантні посади.

Просив скасувати наказ Київського обласного центру зайнятості від 16 січня 2018 року № 45-К «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на роботі виконуючого обов`язки директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості та стягнути з Київського обласного центру зайнятості суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 22 січня 2018 року.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року позов задоволено.

Скасовано наказ Київського обласного центру зайнятості від 16 січня 2018 року №45-К «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості з 22 січня 2018 року.

Стягнуто з Київського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 у рахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 13 592 грн 26 коп.

Стягнуто з Київського обласного центру зайнятості на користь держави 2305 грн 20 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Київський обласний центр зайнятості подав апеляційну скаргу, де просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки, викладені у рішенні порушують норми матеріального та процесуального права та не відповідають обставинам справи, оскільки цей спір належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Крім цього, апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 займав тимчасову посаду виконуючого обов`язки директора Бориспільського МРЦЗ, діяльність якого було припинено, про що 20 березня 2019 року внесено відповідні відомості про стан юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 , не може бути поновлений на роботі, оскільки на момент ухвалення рішення судом першої інстанції не існувало Бориспільського МРЦЗ та, відповідно, посади виконуючого обов`язки директора Бориспільського МРЦЗ.

Також, заявник звертає увагу на те, що на момент пропозиції вакантної посади провідного юрисконсульта, ОСОБА_1 не скористався переважним правом у разі поворотного прийняття на роботу. Звільнення ОСОБА_1 відбулось із дотриманням чіткої процедури, передбаченої Положенням про державну службу зайнятості та чинним законодавством України.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав до Дарницького районного суду міста Києва заяву про ухвалення додаткового рішення та просив ухвалити додаткове рішення про негайне виконання рішення Дарницького районного суду від 16 липня 2019 року.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року задоволено заяву позивача та ухвалено допустити негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості з 22 січня 2018 року, стягнути з Київського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 8 330 грн 74 коп. у рахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Київський обласний центр зайнятості подав апеляційну скаргу, де просить скасувати додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки, викладені у додатковому рішенні порушують норми матеріального та процесуального права та не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У статті 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Київським обласним центром зайнятості та працював на посаді виконуючого обов`язки директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості з 23 травня 2016 року, до заміщення посади в установленому законодавством порядку, на підставі наказу №149-к від 20 травня 2016 року (а.с.16, 83 т. 1).

Відповідно до пунктів 1-5 Положення про Бориспільський міськрайонний центр зайнятості, затверджений наказом Київського обласного центру зайнятості від 22 березня 2016 року № 61/0/6-16, центр є державною установою у централізованій системі державних установ державної служби зайнятості, юридичною особою публічного права, підпорядковується Київському обласному центру зайнятості та є йому підзвітним та керується дорученнями Голови Центрального апарату Служби (надалі - Голова Служби) та директора Київського обласного центру зайнятості (а.с. 81-83 т. 1).

Базовий центр зайнятості очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою служби за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації (пункт 9 Положення).

Правове регулювання відносин, пов`язаних із призначенням працівника виконуючим обов`язки, здійснюється на підставі КЗпП України, роз`яснень Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року № 30/39 (у редакції від 11 грудня1986 року), що діє в частині, яка не суперечить КЗпП України та іншим нормативно-правовим актам України.

За змістом норм, що містяться у зазначених актах, в їх системному зв`язку, виконання службових обов`язків за більш відповідальною посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це пов`язане з розпорядчими функціями, працівником, який працює на тому ж підприємстві, в установі, організації, є тимчасовим замісництвом. Тимчасове виконання обов`язків за посадою відсутнього працівника покладається на іншого працівника наказом (розпорядженням) на підприємстві. Працівник, який заміщує тимчасово відсутнього працівника, на період замісництва звільняється від виконання обов`язків, обумовлених трудовим договором за основним місцем роботи. Працівнику, що заміщує, виплачується різниця між фактичним окладом і посадовим окладом працівника, якого він заміщує.

Таким чином, виконання тимчасовим замісником посадових обов`язків відсутнього працівника обмежується періодом замісництва, такі трудові відносини за своїм характером завжди є строковими, оскільки замісництво встановлюється на конкретний проміжок часу.

Відповідно до листа від 10 жовтня 2017 року № 33/03/5608-17 Державна служба зайнятості Міністерства соціальної політики України погодила утворення Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості (а.с. 93 т. 1)

Наказом № 196 від 27 жовтня 2016 року Державної служби зайнятості Міністерства соціальної політики України (з урахуванням змін внесених наказом № 210 від 16 листопада 2016 року) було реорганізовано шляхом приєднання до Київського обласного центру зайнятості базові центри зайнятості, включаючи і Бориспільський міськрайонний центр зайнятості () та установлено, що останній є правонаступником майна, прав та обов`язків базових центрів зайнятості (а.с. 84-86 т. 1).

Наказом № 409/0/6-16 від 18 листопада 2016 року Київського обласного центру зайнятості «Про заходи у зв`язку з припиненням юридичних осіб» виконуючого обов`язки ОСОБА_1 було призначено головою комісії з припинення юридичної особи Бориспільського міськрайонного центру зайнятості (а.с.87-86).

Наказом № 191/3-17 від 20 листопада 2017 року Київського обласного центру зайнятості було створено Бориспільську міськрайонну філію Київського обласного центру зайнятості, затверджено Положення про Бориспільську міськрайонну філію Київського обласного центру зайнятості, призначено виконуючим обов`язки директора Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості ОСОБА_3 (а.с. 95-100 т. 1).

Відповідно до пункту 3.1. Положення про Бориспільську міськрайонну філію Київського обласного центру зайнятості, затвердженого наказом Київського обласного центру зайнятості від 20 листопада 2017 року № 191/3-17, філію очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади директором центру зайнятості за погодженням із Головою Служби.

Відомості про створення відокремленого підрозділу юридичної особи були внесені до державного реєстратора 23 листопада 2017 року.

Згідно з наказом № 461-к від 21 листопада 2017 року Київського обласного центру зайнятості «Про зміни в організації виробництва і праці в Бориспільському міськрайонному, Києво-Святошинському та Макарівському районних центрах зайнятості» було реорганізовано шляхом приєднання до Київського обласного центру зайнятості Бориспільський міськрайонний, Києво-Святошинський та Макарівський районні центри зайнятості та створено Бориспільську міськрайонну філію Київського обласного центру зайнятості, Києво-Святошинську районну філію Київського обласного центру зайнятості та Макарівську районну філію Київського обласного центру зайнятості, введено в дію структуру та штатні розписи Бориспільської міськрайонної, Києво-Святошинської та Макарівської районних філій Київського обласного центру зайнятості з 20 листопада 2017 року, зобов`язано попередити всіх працівників, які підлягають скороченню, і запропонувати їм переведення на вакантні посади (а.с. 106-111 т. 1).

Відповідно до штатного розпису на 2017 рік Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості, додаток № 1 до наказу № 461-к від 21 листопада 2017 року, наявні дев`ять штатних посад, в тому числі: директор, провідний юрисконсульт, заступник директора-начальник відділу організації працевлаштування населення, заступник начальника цього відділу, провідний фахівець з питань зайнятості, завідувач сектору активної підтримки безробітних, провідний фахівець з профорієнтації, начальник відділу взаємодії з роботодавцями, провідний фахівець з питання зайнятості (а.с. 107 т. 1).

Відповідно до штатного розпису на 2017 рік Києво-Святошинської районної філії Київського обласного центру зайнятості, додаток № 2 до наказу № 461-к від 21 листопада 2017 року, наявні одинадцять штатних посад, в тому числі: директор, заступник директора, провідний юрисконсульт, заступник директора-начальник відділу організації працевлаштування населення, заступник начальника цього відділу, провідний фахівець з питань зайнятості, завідувач сектору активної підтримки безробітних, провідний фахівець з профорієнтації, начальник відділу взаємодії з роботодавцями, заступник начальника цього відділу, провідний фахівець з питання зайнятості (а.с. 108 т. 1).

Відповідно до штатного розпису на 2017 рік Макарівської районної філії Київського обласного центру зайнятості, додаток № 3 до наказу № 461-к від 21 листопада 2017 року, наявні п`ять штатних посад, в тому числі: директор, заступник директора-начальник відділу надання соціальних послуг, заступник начальника цього відділу, провідний фахівець з питань зайнятості, водій (а.с. 109 т. 1).

21 листопада 2017 року ОСОБА_1 був попереджений про зміни в організації виробництва і праці, в якому він поставив свій підпис (а.с. 18 т. 1), та був ознайомлений з додатком № 1 до наказу № 461-к від 21 листопада 2017 року (штатний розпис на 2017 рік Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості).

В цьому попередженні позивачу одночасно була запропонована вакантна посада провідного юрисконсульта Бориспільської міськрайонної філій Київського обласного центру зайнятості.

Однак, під час попередження позивачу штатний розпис на 2017 рік Києво-Святошинської та Макарівської районних філій Київського обласного центру зайнятості філій (додатки №№ 2, 3 до наказу № 461-к від 21 листопада 2017 року) для ознайомлення не надавалися, про що стверджує власне сам відповідач (а.с. 71 т. 1)

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що від посади юрисконсульта відповідача ОСОБА_1 відмовився лише 18 січня 2018 року, а від посади начальника відділу в Богуславському РЦЗ відмовився у день отримання трудової книжки, яка була запропонована одночасно 22 січня 2018 року, тобто обидві посади були запропоновані вже після звільнення.

Доказів про те, що ОСОБА_1 пропонувалися посади, наявні у Києво-Святошинській та Макарівській районних філіях Київського обласного центру зайнятості відповідно до штатного розпису на 2017 рік (додатки № 2 та № 3 до наказу № 461-к від 21 листопада 2017 року) до суду не надано.

Колегія апеляційного суду вважає, що запрошення позивача для ознайомлення з вказаними додатками (а.с. 111 т. 1) та власне ознайомлення останнього з вказаними штатними розписами не може вважатися, що відповідачем запропоновано ОСОБА_1 усі наявні вакансії та роботи, які він може виконувати.

У зв`язку з викладеним, колегія апеляційного суду не може погодитися із доводами відповідача про те, що ним запропоновано ОСОБА_1 усі наявні вакансії та роботи, які він може виконувати, що свідчить про недодержання відповідачем норм законодавства, що регулюють вивільнення позивача.

Разом з тим, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що посада директора Бориспільської міськрайонної філій Київського обласного центру зайнятості, на зайняття якої, як вбачається з його звернень до директора Київського обласного центру зайнятості, претендував позивач, була зайнята іншим працівником.

Наказом № 191/3-17 від 20 листопада 2017 року Київського обласного центру зайнятості було призначено виконуючим обов`язки директора Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості ОСОБА_3 (а.с. 95-100 т. 1).

Наказом № 518-к від 20 грудня 2017 року Київського обласного центру зайнятості на посаду директора Бориспільської міськрайонної філій Київського обласного центру зайнятості було призначено ОСОБА_4 з 22 грудня 2017 року за погодженням Державної служби зайнятості (Центральний апарат) Міністерства соціальної політики України згідно з листом № 33/13/7104-17 від 13 грудня 2017 року (а.с. 20, 138 т. 1)

Наказом Київського обласного центру зайнятості № 45-К від 16 січня 2018 року позивача було звільнено з займаної посади виконуючого обов`язки директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості у зв`язку зі змінами в організації роботи виробництва і праці на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

А також, вказаним наказом вирішено виплатити позивачу вихідну грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до статті 44 КЗпП України та виплатити позивачу компенсацію за календарні дні невикористаної щорічної відпустки (а.с. 15 т. 1).

Відповідно до листа від 17 січня 2018 року № 33/13/262-18 Державна служба зайнятості Міністерства соціальної політики України погодила звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості Київської області (а.с. 137 т. 1)

Відповідно до листа від 12 січня 2018 року № 101/08/9-18 Бориспільська районна державна адміністрація Київської області погодила звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості Київської області (а.с. 136 т. 1)

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 1, пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 та від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, згідно із частиною 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконне звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі змінами в організації роботи виробництва і праці на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Разом з тим, колегія апеляційного суду вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення підлягають частковому задоволенню, а наказ Київського обласного центру зайнятості від 16 січня 2018 року № 45-К «Про звільнення ОСОБА_1 » підлягає частковому скасуванню у частині звільнення ОСОБА_1 з виконуючого обов`язки директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості з 22 січня 2018 року у зв`язку зі змінами в організації роботи виробництва і праці на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

В іншій частині, а саме: щодо виплати позивачу вихідної допомоги та компенсації за календарні дні щорічної відпустки за період роботи, наказ щодо виплати наказ Київського обласного центру зайнятості від 16 січня 2018 року № 45-К «Про звільнення ОСОБА_1 » підлягає залишенню без змін, оскільки доводів щодо незаконності в цій частині у позовній заяві не наведено.

Згідно з частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 зроблено висновок, що «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».

Тлумачення статті 5-1, частини першої статті 235 КЗпП України свідчить, що на особу, яка є виконуючим обов`язки, поширюється трудове законодавство, гарантії забезпечення права на працю, у тому числі й можливість захисту від незаконного звільнення.

Матеріали справи свідчать про наявність ліквідаційної процедури підприємства з яким позивач перебував у трудових відносинах.

Вирішуючи цей спір, суду необхідно встановити наявність чи відсутність повної ліквідації підприємства, оскільки, якщо на день прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі підприємство вже ліквідовано, суд повинен встановити наявність чи відсутність правонаступника, притягти до участі в справі суб`єктів, зазначених у статті 240-1 КЗпП України та встановити коло суб`єктів до компетенції яких входить повноваження щодо поновлення порушеного права працівника.

Статтею 240-1 КЗпП України передбачено, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

За правилами частини 2 статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до дати ухвалення рішення судом першої інстанції - 16 липня 2019 року, до єдиного державного реєстру 20 березня 2019 року було внесено відповідний запис про припинення юридичної особи, правонаступником якого є відповідач (а.с. 180-185, 186-189 т. 1)

Колегія апеляційного суду, встановивши, що працівника звільнено з порушенням встановленого порядку, позивач просить його поновити на посаду виконуючого обов`язки директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості, на день ухвалення оскаржуваного рішення Бориспільський міськрайонний центр зайнятості було реорганізовано та ця юридична особа припинилася, вважає, що у зв`язку з цим поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі неможливе та визнає позивача таким, що звільнений згідно з пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Бориспільського міськрайонного центру зайнятості Київського обласного центру зайнятості.

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_1 , його середньоденна заробітна плата становить 438 грн 46 коп. (а.с. 159 т. 1). Згідно з відомостей реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України (а.с. 183-185 т. 1) позивач після звільнення був працевлаштований і отримував заробітну плату до травня 2019 року включно.

Таким чином, суд першої інстанції визначив, що

час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення (22 січня 2018 року) по день ухвалення судового рішення (16 липня 2019 року) складає 31 робочий день (19 робочих днів у червні 2019 року та 12 робочих днів у липні 2019 року), а

середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день ухвалення судового рішення становитиме (438 грн. 46 коп. х 31 робочий день = 13 592 грн. 26 коп.).

Враховуючи, що в цій частині рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується, суд апеляційної інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з цим висновком суду, однак вважає, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням податків і обов`язкових платежів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 цієї статті).

За змістом пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, при подачі позову ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору за вимогами про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки за цими вимогами позивач звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до положень частини 9 статті 10, частин 1, 6 статті 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1 536 грн., як сума двох задоволених позовних вимог (768 грн х 2), від якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

Судовий збір у розмірі 2 305 грн 20 коп., сплачений Київським обласним центром зайнятості за подання апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись статтями 367, 368, 371, 372, 374, 375, 376, 382, 390, 391 ЦПК України, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Київського обласного центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київського обласного центру зайнятості задовольнити частково.

Скасувати наказ Київського обласного центру зайнятості від 16 січня 2018 року № 45-К «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині звільнення ОСОБА_1 з виконуючого обов`язки директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості з 22 січня 2018 року у зв`язку зі змінами в організації роботи виробництва і праці на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

В іншій частині наказ Київського обласного центру зайнятості від 16 січня 2018 року № 45-К «Про звільнення ОСОБА_1 » залишити без змін.

У задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості з 22 січня 2018 року, - відмовити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що звільнений з 22 січня 2018 року з посади виконуючого обов`язки директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості згідно з пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Бориспільського міськрайонного центру зайнятості.

Стягнути з Київського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 у рахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 13 592 грн 26 коп. з урахуванням податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Київського обласного центру зайнятості 1 536 грн судового збору на користь держави.

Сплачений Київським обласним центром зайнятості судовий збір у розмірі 2 305 грн 20 коп. за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 03 квітня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

В.М. Волошина