ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2020 року м. Кропивницький

справа № 394/282/19

провадження № 22-ц/4809/243/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Письменного О.А., Чельник О.І.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

третя особа приватний нотаріус Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк Альона Володимирівна.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк Альона Володимирівна про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк Альона Володимирівна про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом.

В обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належний йому будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 .

Зазначав, що 21 грудня 2018 року приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк А. В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 житлового будинку по АДРЕСА_1 за ним, в якому вказано, що свідоцтво про право власності за законом на 1/2 частки житлового будинку ОСОБА_3 та свідоцтво про право власності на 2/6 частки житлового будинку ОСОБА_2 ще не видані.

Вважає, що приватним нотаріусом невірно розподілена частка майна померлого, оскільки його частка у спадщині мала складати 1/3 майна, а не 1/6.

Просив скасувати зазначене свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що приватним нотаріусом не було наведено підстав відступу від засад рівності визначення часток у спадщині між спадкоємцями.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзиви на апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду залишити без змін, а скаргу залишити без задоволення.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення скарги без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на недоведеність позовних вимог, оскільки приватним нотаріусом було вчинено дії щодо оформлення спадщини у межах вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Торговиця Новоархангельського району Кіровоградської області, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 21 лютого 2017 року.

З копії спадкової справи № 148/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 вбачається, що надійшли заяви про прийняття спадщини від сина померлого ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_2 (а.с. 86-111).

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 11 листопада 1973 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали шлюб 11 листопада 1973 року, прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на « ОСОБА_3 ».

Згідно копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_3 /11, виданого 31 травня 1991 року Новоархангельською селищною радою Кіровоградської області на підставі рішення виконкому Новоархангельської селищної ради № 180 від 30 травня 1985 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 .

У відповідності до архівної довідки КП «Благовіщенське МБТІ» від 04.12.2018 року житловий будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 та зареєстрований у реєстровій книзі № 11 запис 2686.

Таким чином, було правильно встановлено, що спірний житловий будинок було побудовано у 1989 році у період шлюбу між ОСОБА_3 та померлим ОСОБА_4 , а тому є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 60 СК України (аналогічні вимоги були встановлені нормами ст.22 КЗпШС) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Правильним є висновок суду, що частка ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах і є рівною у праві спільної сумісної власності.

До спадкового майна входить 1/2 частина житлового будинок по АДРЕСА_1 , адже померлий та його дружина набули право власності на нього під час шлюбу.

Оскільки інша 1/2 частини житлового будинку належить дружині померлого, як майно, що набуте в період шлюбу і не належить до спадкового майна.

Після смерті ОСОБА_4 у спадщину вступили син померлого ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 шляхом подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, а також дружина ОСОБА_3 фактичним проживанням з померлим на час його смерті та шляхом подачі заяви до нотаріуса.

21 грудня 2018 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_2 .

У свідоцтві вказано, що свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку ще не видано, свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 2/6 частки житлового будинку ще не видано.

Суд першої інстанції правильно встановив, що у спадкування 1/2 частки майна померлого ОСОБА_4 вступили позивач та відповідачі у рівних частках, тому кожному із 1/2 частки об`єму спадщини припадає по 1/6 частці із цілого та дійшов правильного висновку про те, що свідоцтво про право на спадщину видано на підставі Закону України «Про нотаріат».

Позивач помилково внаслідок своєї необізнаності вважає, що нотаріус при видачі йому свідоцтва про право на спадщину відступив від засад рівності часток у спадкуванні, оскільки не існує таких правових підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

31.03.2020 - складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: О.А. Письменний

О.І. Чельник