Справа № 363/4670/16-ц Головуючий 1 інстанція- Баличева М.Б.
Провадження № 22-ц/824/3035/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 квітня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом,який надалі доповнила, уточнила і мотивувала тим, що 03 липня 2016 року на вул.Визволителів у с.Лютіж Вишгородського району Київської області сталася ДТП за участю належного їй автомобіля «Seat» р.н. НОМЕР_1 під керуванням її сина ОСОБА_3 та автомобіля «Opel» р.н. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 . Вказана ДТП сталася з вини відповідача, який, керуючи автомобілем «Opel» та порушивши ПДР, перед початком зміни напрямку руху не переконався у його безпечності, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем «Seat», який рухався у зустрічному напрямку. Вина відповідача ОСОБА_2 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП стверджується постановою Вишгородського районного суду Київської області від 23 серпня 2016 року.

Вказувала, що внаслідок ДТП належний їй автомобіль «Seat» отримавзначні механічні пошкодження. Відповідальність винуватця ДТП відповідача ОСОБА_2 була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/9539017 від 23 червня 2016 року в межах 100000 грн. у ТзДВ«СК «Альфа-Гарант», яке виконуючи свої обов`язки 19 жовтня 2016 року виплатило їй страхове відшкодування в сумі 59360 грн., у вигляді різниці між вартістю її автомобіля до та після аварії, оскільки автомобіль визнано знищеним.

Однак, вона не погоджується із таким розміром відшкодування, оскільки відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку № 20/07-ТЗ від 25 липня 2016 року, виготовленого СОД ОСОБА_4 , розмір завданого їй матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля становить 182804 грн., що відповідає ринковій вартості автомобіля до пошкодження, а його вартість після ДТП становить 39994,77 грн. Вважає, що завданий

- 2 -

збиток має бути відшкодований ТзДВ«СК «Альфа-Гарант» шляхом доплати в межах ліміту відповідальності, а у частині непокритій страховкою - відповідачем ОСОБА_2 . Окрім того, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки внаслідок ДТП її син, який був за кермом, зазнав травм і довго лікувався, вона тривалий час перебуває у важкому моральному стані, переживає, нервує, в тому числі у зв`язку із поведінкою винуватця ДТП, який не бажає сплачувати відшкодування, відсутність автомобіля потягла вимушені зміни у її житті, що потребує додаткових зусиль для його організації. Завдану моральну шкоду оцінила в сумі 10000 грн.

Після проведення по справі судової автотехнічної експертизи, яка визначила ринкову вартість автомобіля «Seat» до ДТП у сумі142140 грн., позивачка уточнила позовні вимоги і просила стягнути з ТзДВ «СК «Альфа-Гарант»на її користь 111857,72 грн., що включає страхове відшкодування 41076,80 грн., пеню - 42039,09 грн., інфляційні врати - 24173,80 грн, 3 % річних - 4568,03 грн., з відповідача ОСОБА_2 просила стягнути 4985,17 грн., що включає витрати на евакуатор 1660 грн. і стоянку 720 грн., франшизу 1000 грн., витрати на лікування 1605,17 грн., а також 10000 грн. моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року позовзадоволено частково. Стягнуто із ТзДВ «СК «Альфа-Гарант»на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 40780 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 4985,17 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. На кожного відповідача покладено витрати по оплаті судового збору у розмірі 667,22 грн. Узадоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог і ухвалити нове, яким її позов задоволити в повному обсязі, посилаючись на неповне та невірне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд упереджено і неповно встановив та дослідив обставини, що мають значення для справи. Так, при вирішенні вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 , суд повністю проігнорував зміст її відповіді на відзив відповідача і не зазначив мотивів відхилення наведених аргуменів. При визначенні розміру моральної шкоди суд не врахував усіх обставин, зокрема, грубе порушення відповідачем ПДР, виїзд на смугу зустрічного руху і лобове зіткнення, стрес позивачки від отримання її сином ОСОБА_3 серйозних тілесних ушкоджень та його тривале лікування, а також те, що належний їй автомобіль внаслідок ДТП був розбитий вщент і фактично знищений, що у свою чергу порушило її звичний спосіб життя, в тому числі з урахуванням її роботи у м.Києві, які носять тривалий характер, відповідач не відшкодував їй навіть франшизу. Внаслідок стресу у неї 16 вересня 2019 року стався інфаркт, їй проведено операцію - стентування і вона значний час витратила на лікування і реабілітацію. Окрім того, суд не зазначив у рішенні про порушення з боку відповідача ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» при здійсненні страхової виплати, зокрема непроведення страховиком оцінки шкоди та неузгодження з нею розміру страхового відшкодування, складання звітів № 05-D/22/6 від 04 серпня 2016 року, № 06-D/23/4 від 09 серпня 2016 року та аварійного сертифікату № 06-D/23/4 від 06 березня 2018 року з порушенням вимог закону та підробленням підписів. Суд безпідставно відмовив у виклику як свідків оцінювачів, які складали звіт для страхової компанії, та не дав правового висновку протиправним діям аварійного комісара ОСОБА_5 та оцінювачів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які постійно складають звіти та аварійні сертифікати з грубим порушенням закону. Також, суд безпідставно відмовив у стягненні із

- 3 -

страхової компанії пені, інфляційних втрат і 3 % річних, порушивши закон, правові висновки Верховного Суду і права позивачки.

Відповідач ТзДВ «СК «Альфа-Гарант»подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильність встановленння судом обставин справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд неправильно встановив розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті на користь позивачки. Зокрема, належний позивачці автомобіль «Seat» внаслідок ДТП визнано знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує вартість автомобіля до ДТП, а відтак згідно п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодуванню підлягає лише різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП. За результатами проведеної судом автотоварознавчої експертизи встановлена вартість автомобіля «Seat» до ДТП, яка становить 142140 грн., однак вартість автомобіля після ДТП експертом не встановлена, що свідчить про недоведеність вимог. При цьому суд помилково взяв до уваги ринкову вартість автомобіля після ДТП, вказану у договорі купівлі-продажу автомобіля «Seat», що не відповідає Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", договір не має дати та містить ознаки удаваного правочину. Окрім того, всупереч ліміту відповідальності страхової компанії, який становить 99000 грн. (100000 грн. - 1000 грн. франшизи), суд стягнув 100140 грн., як і невірно визначив розмір судового збору, який не пропорційний розміру задоволених вимог.

Позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу відповідача, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення щодо стягнення на її користь частини недоплаченого страхового відшкодування і правомірно задоволив її вимоги в цій частині, а доводи апеляційної скарги ТзДВ «СК «Альфа-Гарант»є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Відповідач ТзДВ «СК «Альфа-Гарант»подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на необгрунтованість доводів скарги та відсутність доказів на їх підтвердження. Вважає, що відсутні передбачені законом підстави для стягнення пені, а ст.625 ЦК України до спірних відносин не застосовується.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначає що частково погоджується із апеляційної скаргою позивачки в частині скасування рішення суду щодо стягнення з нього матеріальної шкоди 4985,17 грн., яка має бути меншою з огляду на ліміт відповідальності страховика. Окрім того, зазначає про приховування позивачкою факту відчуження автомобіля, що на його думку може свідчити про бажання отримати неправомірну вигоду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 126842,89 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за

- 4 -

наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Клопотання позивачки про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін вирішене судом в ухвалі про призначення справи до розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог обох апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 і ТзДВ «СК «Альфа-Гарант»підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 липня 2016 року на вул.Визволителів у с.Лютіж Вишгородського району Київської області сталася ДТП за участю належного позивачці автомобіля «Seat» р.н. НОМЕР_1 під керуванням її сина ОСОБА_3 та автомобіля «Opel» р.н. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2

ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , який, керуючи автомобілем «Opel» та порушивши п.п.10.1, 34.1/1.1 ПДР, перед початком зміни напрямку руху не переконався у його безпечності, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем «Seat», який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 23 серпня 2016 року відповідача ОСОБА_2 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у страховика ТзДВ «СК «Альфа-Гарант»за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/9539017 (строк дії з 23 червня 2016 року до 22 червня 2017 року) з лімітом відповідальності 100000 грн.

З урахуванням того, що належний позивачці автомобіль «Seat» в результаті ДТП визнано знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує вартість автомобіля до ДТП, страховик на підставі звітів ТОВ «Експертум-Аве» № 05-D/22/6 від 04 серпня 2016 року та № 06-D/23/4 від 09 серпня 2016 року склав страховий акт з розрахунком страхового відшкодування у розмірі 59360 грн., яке є різницею між вартістю автомобіля до та після аварії за мінусом франшизи 1000 грн.

Виплата страхового відшкодування у розмірі 59360 грн. здійснена на користь позивачки 19 жовтня 2016 року. При цьому заява позивачки від 26 вересня 2016 року про перегляд суми експертного висновку івиплату страхового відшкодування у розмірі 100000 грн.залишена без задоволення.

Також, судом встановлено, що позивачка сплатила ФОП ОСОБА_8 за послуги

- 5 -

евакуатора 1660 грн. і за стоянку на штрафмайданчику 720 грн., а також витратила на лікування 1605,17 грн., що стверджується відповідними квитанціями.

За договором купівлі-продажу транспортного засобу, який укладено між позивачкою і ОСОБА_9 , належний позивачці автомлбіль «Seat» р.н.НОМЕР_1 , продано позивачкою ОСОБА_9 за ціною 42000 грн.

Окрім того, встановлено, що згідновисновку експерта Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 12-2/714 від 15 вересня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Seat» р.н. НОМЕР_1 на момент ДТП дорівнює ринковій вартості цього ж транспортного засобу у непошкодженому стані і становить 142140 грн. У зв`язку із тим, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля SEAT д.н.з. НОМЕР_1 перевищує ринкову вартість непошкодженого автомобіля, відновлення такого транспортного засобу за принципом внеску є економічно недоцільним, КТЗ в даному випадку вважається фізично знищеним. Ринкова вартість пошкодженого КТЗ в такому разі не розраховується. Для визначення вартості утилізації КТЗ необхідний технічний огляд цього автомобіля на спеціалізованому підприємстві автосервісу з детальним діагностуванням технічно справних складників, а у разі необхідності - дефектуванням.

Вирішуючи спір в частині стягнення страхового відшкодування із відповідача ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», суд першої інстанції виходив із того, що страховиком була невірно визначена сума страхового відшкодування щодо автомобіля, який вважається фізично знищеним, зокрема невірно встановлена його ринкова вартість до та після ДТП. При цьому суд керувався висновком судової автотехнічної експертизи № 12-2/714 від 15 вересня 2017 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля марки «Seat» на момент ДТП у непошкодженому стані становить 142140 грн. та вартістю продажу даного автомобіля після ДТП у сумі 42000 грн.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1166 ЦК України шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність застрахованої особи, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або

- 6 -

майну потерпілого.

Згідно положень ст.22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною внаслідок ДТП майну потерпілого, є зокрема шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст.28 Закону).

Відповідно до приписів ст.30 цього Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

З огляду на встановлені у справі обставини щодо фізичного знищення внаслідок ДТП належного позивачці автомобіля «Seat», суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність відшкодування позивачці шкоди у вигляді різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП з урахуванням висновку судової експертизи № 12-2/714 від 15 вересня 2017 року, згідно якого вартість автомобіля «Seat» на момент ДТП у непошкодженому стані становить 142140 грн. та вартістю продажу даного автомобіля після ДТП у сумі 42000 грн.

Водночас колегія суддів не може погодитися із визначеним судом розміром відшкодування у сумі 40780 грн., що суперечить умовам укладеного між ТзДВ і ОСОБА_2 договору обов`язкового страхування. Так за умовами цього договору сторони визначили ліміт відповідальності страховика у розмірі 100000 грн. за мінусом франшизи 1000 грн., яка підлягає сплаті ОСОБА_2 , а відтак максимальна виплата страховика потерпілому не повинна перевищувати 99000 грн. Як встановлено судом страховик виплатив позивачці страхове відшкодування у розмірі 59360 грн., отже залишок відшкодування у межах ліміту становить 39640 грн. (99000 грн.- 59360 грн.), а не 40780 грн. як встановив суд.

Окрім того, колегія суддів не може погодитися із рішенням суду в частині відмови у стягненні з ТзДВ «СК «Альфа-Гарант»боргу за страховим відшкодуванням з урахуванням інфляційних втрат і 3 % річних, яке суперечить вимогам закону з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу (ч.2 ст.509 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є в тому числі й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладає на страховика обов`язок відшкодувати третій особі (потерпілому) шкоду, у разі настання страхового випадку у грошовому виразі.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також

- 7 -

три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведених нормзобов`язання страховика про виплату третій особі (потерпілому) страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов`язанням, у випадку невиконання якого можуть застосовуватись наслідки, передбачені нормою ч. 2 ст.625 ЦК України.

Відповідний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, де Велика Палата погодившись із висновками судів попередніх інстанцій про застосування до страхових правовідносин ч.2 ст.625 ЦК України, вказала, що хоча потерпілий в ДТП і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц та постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16.

Такі ж роз`яснення містить п.21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, згідно якого при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК).

За таких обставин відмова суду у застосуванні приписів ст.625 ЦК України при вирішення даного спору є помилковою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для відшкодування позивачці моральної шкоди з огляду на заподіяння їй душевних страждань внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_2 .

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану моральну шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч.1 ст.1167 ЦК України,відповідно до положень якої моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

За змістом даної норми обов`язковими умовами такої відповідальності є сукупність кількох умов, зокрема: наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди (п.5 постанови»).

З огляду на те, що винуватцем ДТП є відповідач ОСОБА_2 , діями якого позивачці завдано моральних страждань, він має відшкодувати завдану моральну шкоду.

В той же час колегія суддів не може погодитися із визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди з наступних міркувань.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

- 8 -

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1). Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів абоу зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.п.2, 3 ч.2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової та не пов`язана із її розміром (ч.4).

Суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд в достатній мірі не врахував вимоги ст.23 ЦК України та встановлені у справі обставини, що потягло невідповідність визначеного розміру цієї шкоди характеру та глибині душевних страждань позивачки, пов`язаних із скоєнням відповідачем ДТП.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору в частині стягнення страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, а також в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення страхового відшкодування, стягненння індексу інфляції і 3 % річних та відшкодування моральної шкоди, не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Рішення суду в частині стягнення недоплаченого страхового відшкодування підлягає зміні. Суд стягує із ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивачки невиплачене страхове відшкодування у розмірі 39640 грн. з урахуванням ліміту відповідальності страховика за договором страхування та вже здійснених виплат.

Рішення суду в частині відмови у стягненні індексу інфляції та 3 % річних підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення даних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Позивачкою заявлені вимоги про стягнення інфляційних врат у розмірі 24173,80 грн. та 3 % річних у розмірі 4568,03 грн. за період із 23 вересня 2016 року по 31 березня 2018 року.Колегія суддів не погоджується із визначеним позивачкою розміром інфляційних втрат

- 9 -

та 3 % річних, як помилковим.

По-перше, обрахунок вказаних сум здійснений позивачкою із суми боргу 100140 грн., що є невірним, бо сума недоплаченого страхового відшкодування становить лише 39640 грн.

По-друге, позивачкою невірно визначений початок нарахування вказаних сум - 23 вересня 2016 року, що суперечить закону. Так, згідно п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування, виплата якого згідно п.36.2 ст.36 цього Закону має бути здійснена страховиком у будь-якому випадку не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що заяву про страхове відшкодування позивачка подала 07 вересня 2016 року, а відтак випалата страхового відшкодування у будь-якому випадку мала бути здійснена відповідачем не пізніше 06 грудня 2016 року.

За таких обставин нарахування інфляційних втрат і 3 % річних на невиплачену суму (решта виплачена 19 жовтня 2016 року) має здійснюватися починаючи із 07 грудня 2016 року і по 31 березня 2018 року згідно уточненої позовної заяви(т.2 а.с.69 зворот). Від суми боргу 39640 грн. за вказаний період, інфляційні втрати становлять 7380,97 грн., 3 % річних - 1563,66 грн. Апеляційний суд стягує наведені суми на користь позивачки із відповідача ТзДВ «СК «Альфа-Гарант».

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні. З урахуванням приписів ст.23 ЦК України та встановлених по справі обставин, апеляційний суд визначає завдану позивачці моральну шкоду у розмірі 7000 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів враховує характер правопорушення з боку відповідача ОСОБА_2 , який грубо порушив ПДР, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення. Ступінь вини відповідача ОСОБА_2 , який не вжив заходів до повного чи часткового відшкодування позивачці завданої його протиправними діями шкоди, в тому числі сплати франшизи. Також, враховує глибину та характер душевних страждань позивачки, з урахуванням того, що належний їй автомобіль в результаті ДТП був фактично знищений і як наслідок непридатний до використання за призначенням.Глибину та характер душевних страждань позивачки, пов`язаних із отриманням її сином ОСОБА_3 , як близьким родичем, який перебував за кермом автомобіля «Seat», тілесних ушкоджень і наступним його лікуванням. Враховує, що знищення автомобіля та неможливість його використання позбавило позивачку можливості реалізації звичного спосібу життя,як в побуті, так і для прибуття на роботу до м.Києва, і ці вимушені зміни у житті носять тривалий характер.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів враховує також вимоги розумності і справедливості.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи позивачки про те, що внаслідок викликаного ДТП стресу у неї 16 вересня 2019 року стався інфаркт, як обставину, яка має бути врахована при визначенні розміру моральної шкоди, оскільки позивачка не надала суду першої інстанції доказів причинного зв`язку між ДТП та інфарктом і такі у справі відсутні.

В іншій частині апеляційний суд залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність задоволення її позовних вимог до у повному обсязі необгрунтовані.

Відсутність підстав для стягнення невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 41076,80 грн. колегія суддів мотивувала вище, зазначивши, що за умовами договору

- 10 -

максимальна виплата страховика потерпілому не повинна перевищувати 99000 грн.

Щодо відсутності підстав для стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у визначеному позивачкою розмірі, а саме 24173,80 грн. та 4568,03 грн., колегія суддів обгрунтувала вище, вказавши в чому полягає помилковіть розрахунку позивачки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність стягнення пені у розмірі 42039,09 грн. згідно ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не грунтуються на вимогах закону. Так, згідно п.36.5 ст.36 вказаного Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За змістом даної норми умовою покладенння на страховика відповідальності у вигляді пені є наявність його вини у простроченні такої виплати.

Аналогічні положення про те, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність виключно за наявності її вини містить ч.1 ст.614 ЦК України.

Судом встановлено, що страховий акт з розрахунком страхового відшкодування у розмірі 59360 грн. (різниця між вартістю автомобіля до та після аваріїза мінусом франшизи) був складений страховиком на підставі звітів ТОВ «Експертум-Аве» № 05-D/22/6 від 04 серпня 2016 року та № 06-D/23/4 від 09 серпня 2016 року, які на момент складання страхового акту, не були скасовані, відкликані чи визнанні недійсними. Як і не встановлено, притягнення до відповідальності посадових осіб ТОВ «Експертум-Аве» у зв`язку із неправильністю складання даних актів чи їх фальшування. Наведене у свою чергу свідчить про відсутність на момент складання страхового акту підстав для неприйняття страховиком даних звітів до уваги і як наслідок відсутність його вини у виплаті визначеної у згідно звітів суми відшкодування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незазначення у рішенні про порушення з боку відповідачаТзДВ «СК «Альфа-Гарант», зокрема непроведення страховиком оцінки шкоди та неузгодження з нею розміру страхового відшкодування, надумані та безпідставні.

По-перше, судом встановлено, що страховик у передбаченому ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку провів оцінку розміру збитків, що стверджується звітами ТОВ «Експертум-Аве» № 05-D/22/6 від 04 серпня 2016 року та № 06-D/23/4 від 09 серпня 2016 року. Та обставина, що позивачка не погоджується із цими звітами, а також те, що суд не прийняв їх до уваги, не свідчить про непроведення страховиком оцінки збитків.

По-друге, вказаний вище Закон не передбачає необхідність узгодження з потерпілим розміру збитків при здійсненні виплати страхового відшкодування. Страховик згідно п.35.3 ст.35 Закону зобов`язаний на вимогу заявника лишеознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. У випадку незгоди із розміром відшкодування потерпілий вправі звернутися до суду за захистом своїх прав.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що звіти ТОВ «Експертум-Аве» № 05-D/22/6 від 04 серпня 2016 року, № 06-D/23/4 від 09 серпня 2016 року та аварійний сертифікат № 06-D/23/4 від 06 березня 2018 року складені з порушенням вимог закону та підробленням підписів, а суд не дав правової оцінки протиправним діям аварійного комісара ОСОБА_5 та оцінювачів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які постійно складають звіти та аварійні сертифікати з грубим порушенням закону, не грунтуються на матеріалах справи, оскільки правомірність дій вказаних осіб та оскарження таких дій по складанню наведених

- 11 -

документів не була предметом розгляду у суді, вказані особи не залучалися до участі у справі у якості відповідачів, а відтак вирішення судом питання про їх права та обов`язки згідно приписів процесуального закону є обов`язковою (безумовною) підставою для скасування судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку (п.4 ч.3 ст.376, п.8 ч.1 ст.411 ЦПК України).

Решта доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 враховані при зміні та частковому скасуванні судового рішення.

Щодо доводів позивачки, викладених у відзиві на апеляційну скаргу ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», то вони відповідають доводам апеляційної скарги позивачки, оцінка яким дана вище.

Доводи апеляційної скарги відповідача ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» про те, щосуд неправильно встановив розмір страхового відшкодування, бо судова автотоварознавча експертиза визначила лише вартість автомобіля «Seat» до ДТП, а вартість після ДТП експертом не встановлена, а тому суд помилково взяв до уваги ринкову вартість автомобіля після ДТП, вказану у договорі купівлі-продажу автомобіля «Seat», що не відповідає Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Спірні правовідносини щодо оцінки транспортних засобів регульовані Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом МЮ України та Фонду держмайна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (з послідуючими змінами).

Відповідно до п.п.7.17-7.18 Методики (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) якщо вартість відновлювального ремонту аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ, яка є сумою ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися.

Згідно п.7.19Методики (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ.

З огляду на положення п.7.19 Методики суд першої інстанції вірно взяв до уваги ціну продажу пошкодженого автомобіля «Seat» як його вартіть до ДТП для визначення різниці у вартості, що відповідає закону.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що якщо відповідач ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» вважає, що автомобіль має іншу вартість після ДТП, ніж за яку він проданий, то згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідач був зобов`язаний її спростувати, надавши відповідні висновки чи інші, передбачені ст.76 ЦПК України докази, чого не зробив. Самі лише посилання на неналежність даного доказу, як помилково важає відповідач, не є достатніми підставами для його неприйняття судом.

Також, відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що діюче процесуальне законодавство надає стороні широке коло можливостей для надання доказів чи спростування доказів, наданих іншою стороною, в тому числі згідно ст.106 ЦПК України відповідач мав можливість провести експертне дослідження за власною ініціативою на спростування доводів позивачки, проте не зробив цього.

- 12 -

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно не взяв до уваги звіти ТОВ «Експертум-Аве» № 05-D/22/6 від 04 серпня 2016 року та № 06-D/23/4 від 09 серпня 2016 року щодо вартості автомобіля до та після ДТП, як такі, що спростовуються проведеною судовою автотехнічною експертизою.

Доводи скарги ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» про те, що укладений між позивачкою і ОСОБА_9 договір купівлі-продажу автомобіля «Seat» містить ознаки удаваного правочину, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що суперечать ст.204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину і згідно якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

В установленому законом порядку вказаний договір купівлі-продажу автомобілянедійсним не визнаний і його презумпція правомірності відповідачем не спростована, а відтак ставити під сумнів правомірність цього договору у суду підстав не було.

Решта доводів апеляційної скарги ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» щодо стягнення суми відшкодування з перевищенням ліміту відповідальності страховика та неправильності визначення розміру судового збору враховані при зміні судового рішення.

Наведені відповідачем ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 доводи щодо того, що ст.625 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин необгрунтовані із викладених вище підстав, в тому числі з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц.

При цьому посилання відповідача на підтвердження такої позиції на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати КЦС від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц від 03 квітня 2019 року є невірним тлумаченням змісту висновків цієї постанови, де колегія КЦС залишила без змін рішення суду про стягнення із страховика страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, застосувавши в тому числі зазначену вище постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц. Водночас колегія суддів КЦС вважала, що відсутні підстави для стягнення індексу інфляції та 3 % річних із фізичної особи - винуватця ДТП, що в даній справі відсутнє, бо позивачка не просить стягнути із ОСОБА_2 вказані суми.

Доводи, наведені відповідачем ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , про необхідність врахування ринкової вартості автомобіля після ДТП на підставі аварійного сертифікату № 06 -D/23/4 від 06 березня 2018 року, складеного аварійним комісаром ОСОБА_10 , колегія суддів відхиляє, як такі, що суперечать проведеній судом автотоварознавчій експертизі № 12-2/714 від 15 вересня 2017 року, згідно висновку якої для визначення вартості утилізації КТЗ необхідний технічний огляд цього автомобіля на спеціалізованому підприємстві автосервісу з детальним діагностуванням технічно справних складників, а у разі необхідності - дефектуванням. Аварійний сертифікат № 06-D/23/4 від 06 березня 2018 року складений без огляду автомобіля, що як вище вказувалося є необхідним згідно судової експертизи.

Окрім того, вартість автомобіля після ДТП, вказана у аварійному сертифікаті, суперечить звіту з визначення вартості матеріального збитку № 20/07-ТЗ від 25 липня 2016 року, виготовленому СОД ОСОБА_4 , згідно якого вартість автомобіля після ДТП

- 13 -

становить 39994,77 грн., що відповідає вцілому ціні, за яку автомобіль відчужений позивачою.

Решта доводів відзиву повторюють зміст апеляційної скарги відповідача і їм дана оцінка вище.

Доводи, наведені відповідачем ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 про приховування позивачкою факту відчуження автомобіля, що на його думку може свідчити про бажання отримати неправомірну вигоду, колегія суддів не приймає до уваги як такі, що носять характер припущень.

Доводи відповідача ОСОБА_2 у відзиві про те, що він частково погоджується із апеляційної скаргою позивачки в частині скасування рішення суду щодо стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди надумані і безпідставні. Позивачка чітко зазначила в апеляційній скарзі межі оскарження і просила скасувати рішення суду першої інстанції в лише частині відмови у задоволенні її позовних вимог.

Посилання відповідача ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу позивачки про необхідність зменшення стягнутої з нього матеріальної шкоди у розмірі 4985,17 грн., колегія суддів віхиляє, оскільки рішення в цій частині ні позивачкою, ні страховиком не оскаржується. Якщо відповідач не згоден із рішенням суду, він вправі його оскаржити у встановленому законом порядку, подавши апеляційну скаргу та оплативши її судовим збором.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційних скаргах і відзивах, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України у зв`язку із зміною судового рішення суд змінює розподіл судових витрат і покладає на відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на сторони їх витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційних скарг пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Товариства з додатковою

- 14 -

відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»задоволити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року в частині стягнення страхового відшкодування змінити, стягнувши із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (місцезнаходження: 01133 м.Київ, бульвар Лесі Українки, ) на користь ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) відшкодування шкоди у розмірі 39640 гривень.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року в частині відмови у стягнені інфляційних втрат і трьох процентів річних скасувати і ухвалити нове, яким позов в цій частині задоволити частково. Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 7380 гривень 97 коп. та три проценти річних у розмірі 1563 гривні 66 коп.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, стягнувши із ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду у розмірі 7000гривень.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 512 гривень 42 коп. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір урозмірі 128 гривень 10 коп.

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 224 гривні 60 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 149 гривень 70 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 56 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: