У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року справа № 542/329/20

провадження № 2-о/542/45/20

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі судді Стрельченко Т.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Руденківська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, обґрунтовуючи заяву тим, що відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.06.2015 року за ним визнано право власності в тому числі і на земельну ділянку площею 0,1523 га в межах згідно з планом, призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акту ЯМ № 138042 від 24.04.2012 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

25.02.2020 року він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою реєстрації зазначеної земельної ділянки в державному реєстрі прав та їх обтяжень, однак рішенням реєстратора № 51358040 від 27.02.2020 року йому було відмовлено з причини невідповідності поданих документів вимогам, а саме, що рішенням суду за ОСОБА_1 було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1523 га, а відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру фактичний розмір земельної ділянки становить 0,1467 га.

Зазначає, що у зв`язку з допущеною опискою він не може отримати правовстановлюючий документ, а також вільно розпоряджатися своєю власністю, оскільки дані площі у рішенні суду та Державному земельному кадастрі не збігаються, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав, оскільки в інший спосіб він не може захистити свої права і для вільного володіння і користування своєю власністю необхідно встановити факт належності особі правовстановлюючого документу.

Просить суд встановити юридичний факт, що згідно рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.06.2015 року по справі № 542/239/15-ц йому належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0033 площею 0,1467 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, приходить до висновку, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відносяться справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно роз`яснення п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення, в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, роз`яснив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 3 цієї Постанови, у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Так, судом встановлено, що відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.06.2015 року за ОСОБА_1 визнано право власності в тому числі і на земельну ділянку площею 0,1523 га в межах згідно з планом, призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акту ЯМ № 138042 від 24.04.2012 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

25.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою реєстрації зазначеної земельної ділянки в державному реєстрі прав та їх обтяжень, однак рішенням реєстратора № 51358040 від 27.02.2020 року йому було відмовлено з причини невідповідності поданих документів вимогам, а саме, що рішенням суду за ОСОБА_1 було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1523 га, а відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру фактичний розмір земельної ділянки становить 0,1467 га, тобто площі даної земельної ділянки дещо різняться.

Згідно ст. 2 Земельного Кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначені земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають реєстрації в Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру.

За ч.ч. 9, 10 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.

Згідно ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Статтею 24 цього Закону визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Стаття 152 ЗК України визначає такі шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В даному випадку вбачається спір про право, який має розглядатися в порядку позовного провадження, оскільки позивач просить суд встановити факт не належності правовстановлюючого документу заявнику ОСОБА_1 (розбіжності у його прізвищі, імені чи по батькові при видачі правовстановлюючого документу з прізвищем у його паспорті), а саме у площі земельної ділянки, що не може бути встановлено в порядку окремого провадження, а тому ОСОБА_1 з відповідним вимогами слід звернутися до суду шляхом пред`явлення позову, при розгляді якого судом має бути дана оцінка зазначеним заявником обставинам.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви вбачається спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Руденківська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідно відмовити, оскільки з заявлених вимог вбачається спір про право, роз`яснивши заявнику, що він має право звернутися до суду на загальних підставах, в позовному провадженні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 152, 158 Земельного Кодексу України, ст. 186, ч. 4 ст. 315 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір»,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Руденківська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що з вказаними вимогами він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Новосанжарському районі Полтавської області повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп., які сплачені ним по квитанції № 25096 від 12.03.2020 року відділення Акціонерного товариства «Полтава-банк» в смт. Нові Санжари по справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Руденківська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі разом із заявою та всіма доданими до неї документами надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Т.Г. Стрельченко