КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5285/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня2020року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Оболонського районного суду м. Києва, постановленого суддею Луценко О.М.09 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що 07.03.2013 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 35 000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач не виконував належним чином зобов?язань за укладеним кредитним договором № б/н від 07.03.2013, у зв?язку із чим станом на 04.11.2018 у нього утворилась заборгованість в розмірі 109846,79 грн, з яких: 54329,56 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11134,67 грн - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом, 38675,57 грн - заборгованість за пенею, та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн - штраф (фіксована частина); 5206,99 грн - штраф (процентна складова).

За таких обставин, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 109846,79 грн за кредитним договором № б/н від 07.03.2013 та судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Підписавши заяву, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, які є загальними і їх підписання позичальником не є обов?язковим, так само не обов?язково і підписання Тарифів Банку.

Звертає увагу на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» додав до позовної заяви саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи з якими було ознайомлено відповідача.

Зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних умовах, тарифах та правилах не свідчить про неукладеність договору, поза як суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово і викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них, зокрема підписавши анкету - заяву.

Вказує, що відповідно до п. 6.1. Правил, з якими погодився відповідач підписуючи анкету - заяву, клієнт зобов?язується не передавати Карти та ПІН-коди третім особам, не використовувати Карти або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним Договором або, що суперечить чинному законодавству.Протягом 10 днів по закінченню терміну дії Карти повернути для ліквідації Карту, а також карти, виготовлені Довіреним особам Клієнта, крім втрачених/ вкрадених і віртуальних карт.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач негайно не повідомив Банк про зняття готівки. Більш того, судом встановлено, але не взято до уваги, що на момент здійснення дзвінка до Колцентру, невідомі особи вже зняли з належних карт готівку. Отже, за платіжні операціїздійснені до інформування Банку про втрату карти, мобільного телефону неседержатель карти, а саме відповідач.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що 07.03.2013 відповідачем підписано анкету - заяву, відповідно до якої останнім отримано платіжну картку «Універсальна», з бажаним кредитним лімітом.

При підписанні вказаної заяви відповідач погодився, що ця заява, разом з Пам?яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

В поданій позовній заяві, позивач посилається на те, що відповідач отримав кредит в розмірі 35000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені та штрафу. Крім того, позивачем не надано доказів, що саме надані ним до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитування, при цьому з розрахунку заборгованості не можливо встановити розміру заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов?язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов?язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Таким чином, у силу статті 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні користувач зобов?язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач отримав кредитну картку, що він сам визнає у своїх письмових поясненнях. Як вбачається із виписки по рахунку відповідач користувався кредитними коштами, а тому на думку колегії суддів, повинен сплатити отриманий кредит у розмірі тіла кредиту.

Згідно із пунктом 14.16 статті 14 вказаного Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов?язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов?язаний відобразити дату та час повідомлення.

Аналогічні норми містить Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705. Крім того, вказаним Положенням передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред?явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Відповідно до п.1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови та правила) клієнт зобов?язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення банку за телефонами (безкоштовно) по Україні.

Згідно з п.1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов?язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов?язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов?язання.

Як убачається із відзиву ОСОБА_1 , останній не заперечує того факту, що ним була підписана анкета - заява та були отримані кредитні кошти у АТ КБ «ПриватБанк», однак відповідач вказує, що у зв?язку із не санкціонованим зняттям коштів третіми особами виникла заборгованість, загальна сума якої складала 46 841, 77 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено факту, що саме третіми особами в період з 24 жовтня по 26 жовтня 2017 року здійснено списання коштів з його карткового рахунку з використанням його даних, а оскільки ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, то саме він, як користувач платіжної картки (карткового рахунку), несе цивільно - правову відповідальність за здійснення такої операцій, що є підставою для стягнення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо ОСОБА_1 до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, щодо відсутності підстав для стягнення коштів.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 599 ЦК України, зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов?язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позичальник повинен відповідати за несвоєчасне виконання кредитних зобов?язань.

Однак, вирішуючи позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача нарахованої суми неустойки, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як убачається із анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що вказана анкета - заява підписана ОСОБА_1 07 березня 2013 року ( а.с. 8).

При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем того, що саме надані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, оскільки жодних даних, які б давали змогу ідентифікувати зазначену редакцію Умов відповідно до дати, станом на яку вони діяли, у наданому представником позивача Витягу не міститься.

Крім того, матеріали справи не містять доказів тих обставин, що відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений під розписку з умовами кредитування - Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» при укладенні кредитного договору.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 03 липня 2019 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання заяви - анкети.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов?язань.

Проте, враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов?язку визначений моментом пред?явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час, що свідчить про порушення його прав.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення із позичальника заборгованості по тілу кредиту.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що повинно бути відмовлено у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за користування кредитом по відсоткам.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.03.2013 у розмірі 54329 грн 56 коп (п?ятдесят чотири тисячі триста двадцять дев?ять гривень п?ятдесят шість копійок) та судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2158,45 грн.

В решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 31 березня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: