ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2020 року м. Чернівці

Справа № 725/2329/14-ц

Провадження № 22-ц/822/194/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар - Скрипка С.В.

за участю: представника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Заліщицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, головуючий у І-й інстанції - Вольська-Тонієвич О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що постановою заступника начальника Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ в Чернівецькій області відкрито виконавче провадження №44222945 з примусового виконання виконавчого листа №725/2329/14-ц, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_4 215 887,50 грн.

На даний час вказане виконавче провадження перебуває на виконанні у Заліщицькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (за місцем знаходження належного йому майна).

Однак, на його думку, заступник начальника Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ в Чернівецькій області не мав жодних підстав для відкриття виконавчого провадження №44222945 та повинен був винести постанову про відмову у відкритті, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, у виконавчому листі №725/2329/14-ц, виданому Першотравневим районним судом м. Чернівці, не зазначено строк пред`явлення його до виконання.

Просив визнати виконавчий лист №725/2329/14ц таким, що не підлягає виконанню, та скасувати постанову заступника начальника Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ в Чернівецькій області Мандзюка О.І. від 30 липня 2014 року про відкриття виконавчого провадження №44222945.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

На вказану ухвалу суду представник заявника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_2 ..

Посилається на те, що ухвала суду прийняття з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції досліджено матеріали виконавчого провадження за відсутності представника заявника, а тому такі дії викликають сумнів у неупередженості судді, оскільки цим суддею було підписано і оспорюваний виконавчий лист. Суддя, який видав виконавчий лист, не повинен був розглядати зазначену заяву, та повинен був заявити самовідвід. У виконавчому листі не зазначений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому державний виконавець повинен був відмовити стягувачу у відкритті виконавчого провадження.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 невірно обрано спосіб захисту порушених прав, оскільки відсутність у виконавчому документі строку пред`явлення його до виконання є підставою для виправлення помилки, допущеної при оформленні або видачі виконавчого документу, а не для визнання його таким, що не підлягає виконанню. У виконавчому листі зазначено строк пред`явлення його до виконання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що в провадженні Першотравневого районного суду м. Чернівці перебувала цивільна справа №725/2329/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Заочним рішенням суду від 02 червня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто суму боргу за договором позики у розмірі 213 750 грн, а також 2 137,50 грн судового збору. 24 липня 2014 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за заявою позивача ОСОБА_4 було видано виконавчий лист №725/2329/14-ц. Постановою заступника начальника Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ в Чернівецькій області Мандзюка О.І. від 30 липня 2014 року відкрито виконавче провадження № 44222945. Постановою головного державного виконавця Заліщицького РВ ДВС ГТУЮ в Тернопільській області Николин Д.І. від 12 липня 2019 року прийнято виконавче провадження №44222945.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Отже, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»). Така ж позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях в інших справах, наприклад: ««Immobiliare Saffi» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V, Савіцький проти України (заява № 38773/05), Дубенко проти України (заява N 74221/01).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на день видачі виконавчого листа, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається з наданих матеріалів виконавчого провадження №44222945, в якому міститься оригінал виконавчого листа, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці від 24 липня 2014 року, в ньому є всі необхідні реквізити, визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на день видачі виконавчого листа, зокрема строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з частинами першою та третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 12, частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Надана заявником копія виконавчого листа, в якому відсутня інформація про строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана копія листа належним чином не засвідчена ні самим заявником, ні тим органом, який його видав.

Допущення помилок у виконавчому листі при його оформленні може бути підставою для звернення до суду із заявою про виправлення таких помилок відповідно до частини 1 статті 432 ЦПК України, однак зазначені недоліки у виконавчому документі не є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду 16 вересня 2019 року у цивільній справі № 490/7033/14-ц.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про наявні підстави для відводу (самовідводу) судді Вольської-Тонієвич О.В. під час розгляду справи в суді першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Крім того, ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_3 під час судових засідань висловлено довіру складу суду та відводів не заявлялося.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованими.

Також правильним є висновок суду першої інстанції про те, що з вимогою про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, слід звертатися до суду з відповідною скаргою, а не із заявою в порядку виконання судового рішення.

Отже, доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовано, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 03 квітня 2020 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк