Справа № 129/2713/19
Провадження № 22-ц/801/483/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 рокуСправа № 129/2713/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий: Копаничук С.Г.,

Суддів: Рибчинського В.П., Оніщука В.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2019 року, постановлене судом під головуванням судді Бондар О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

26.09.2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зазначила, що вона і відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вказала, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, від виконання свого обов`язку по утриманню неповнолітнього сина ухиляється, хоча має таку можливість в силу офіційного працевлаштування та постійного доходу. Просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі - 3000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Гайсинського районного суду від 11.12.2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 3000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, починаючи з 26.09.2019 р. і до його повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів змінити, визначивши їх у розмірі ј частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку. Вказав, що присуджені судом аліменти в розмірі 3000 грн. призведуть до погіршення його матеріального становища, оскільки він працює на фермерському господарстві сезонно, його щомісячний заробіток складає орієнтовно 3600 грн.-3800 грн.; грошових заощаджень, особистого рухомого та нерухомого майна у нього немає. Вказав, що суд першої інстанції не прийняв до уваги положення ч. 1 ст. 128 КЗпП та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. Зазначив, що заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову написав під диктовку працівника суду, без усвідомлення правових наслідків. До апеляційної скарги долучив копію трудової книжки, згідно якої з 20.11.2019 року офіційно не працює.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи із ціни пред`явленого позову та його предмету, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає частково.

Відповідач просить змінити рішення суду лише в частині присудженого розміру аліментів, що підлягають стягненню, а тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Частинами 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є рідним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та перебуває на утриманні у матері - ОСОБА_2 ОСОБА_1 добровільно свого законного обов`язку надавати щомісячне утримання неповнолітній дитині не виконує, хоча має таку можливість, отримує дохід, офіційно працюючи на фермерському господарстві в с.Соболівка, Теплицького району. Відповідач в судове засідання не з`явився, письмово позовні вимоги визнав повністю, проти їх задоволення не заперечував, просив справу розглянути без нього

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач позовні вимоги визнав, не довів тієї обставини, що він не може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі, визначеному позивачем, а тому для захисту законних інтересів дитини достатніми будуть аліменти саме в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте, колегія суддів вважає, що з таким висновком повністю погодитись не можна ,оскільки суд дійшов до нього без належного з`ясування обставин справи та обґрунтування розміру присуджених відповідачеві аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Стаття 27 «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення «Декларації прав дитини» регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

За ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення .Відповідно до ч.2 цієї статті , розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частина 3 зазначеної статті також встановлює, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пунктів 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 84 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, позивач не надала жодних допустимих, достатніх та належних доказів матеріального становища відповідача та розміру отримуваних ним доходів, за яких було б можливе стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі.

Разом з тим, із пояснень ОСОБА_1 , викладених у апеляційній скарзі вбачається, що останній працює в фермерському господарстві сезонно, що підтверджується наданою копією трудової книжки, згідно якої останній 20.11.2019 року звільнений з роботи і не працює.

Таким чином, при зверненні до суду позивач не надала і в матеріалах справи відсутні докази матеріального становища відповідача, які б свідчили про його можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі, а при визначенні розміру аліментів суд не врахував сезонності роботи ОСОБА_1 , за умови якої сплачуючи щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у сумі 3000 грн., відповідач не матиме змоги забезпечити достатній рівень життя для себе, оскільки, станом на час пред`явлення позову, прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн.

За таких обставин, у колегії суддів немає підстав не вірити твердженням відповідача про неможливість сплати ним аліментів у заявленому позивачкою розмірі і не усвідомлення суті написаної ним заяви про визнання позову, тим паче, що його заява не містить конкретного розміру аліментів.

З урахуванням вищенаведеного, положень ст. ст. 180, 182 СК України та принципів розумності й справедливості, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неможливість сплати відповідачем аліментів у присудженому судом розмірі частково заслуговують на увагу і розмір присуджених до стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3 підлягає зміні. Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про зміну аліментів на розмір ј частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно задоволенню не підлягають, оскільки відповідач не має постійного доходу, працює посезонно, а тому розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі, змінивши її до 2000 грн., але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру аліментів судом не враховано положення ч. 1 ст. 128 КЗпП України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки загальний розмір присуджених відрахувань перевищує п`ятдесят процентів заробітної плати відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

При розгляді справ щодо прав та обов`язків подружжя по утриманню, способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, визначення розміру аліментів, суд керується положеннями Сімейного кодексу України, зокрема Глави 9 та 15, проте КЗпП України регулює трудові відносини працівників, а Законом України «Про виконавче провадження» визначено сукупність дій, спрямованих на примусове виконання прийнятих судом рішень, та не встановлено максимального чи мінімального розміру аліментів, які можуть бути стягнуті за такими рішеннями.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні питання про стягнення аліментів суд допустив невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи ; невірно застосував та порушив норми права, рішення суду у відповідних частинах підлягає зміні.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, то понесені ОСОБА_1 судові витрати підлягають частковій компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у сумі 383,82 грн., що складає 33,3 % від стягнутої суми оскаржуваним судовим рішенням (3000 грн.) в порівнянні із задоволеними вимогами по апеляційній скарзі (2000 грн.).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2019 року змінити .

Замість слів «3000 грн.» зазначити «2000 грн.».

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_1 понесені за подання апеляційної скарги витрати в сумі 383,82 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: В.П. Рибчинський

В.В. Оніщук