справа № 462/1671/20
УХВАЛА

06 квітня 2020 року

суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., вивчивши матеріали заяви представника Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про забезпечення позову по справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

АТ «ТАСКОМБАНК» 20.03.2020 року звернулося в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 1419,00 доларів США.

30.03.2020 року до суду надійшла заява представника АТ «ТАСКОМБАНК» про забезпечення позову, в якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зокрема квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 25744523. Свою заяву мотивує тим, що 21.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Фольксбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № KF 47956, згідно якого Позичальнику було надано кредит у сумі 111300,00 доларів США і терміном погашення не пізніше 21.03.2016 року, а Позичальник зобов`язався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору та відповідно до графіку, що був встановлений додатками до договору. У забезпечення виконання зобов?язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 21.03.2008 року було укладено договір поруки №PO 93183. Також у забезпечення виконання зобов?язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 24.12.2014 року було укладено договір поруки № KF 47956/S-3. Станом на 26.02.2020 року розмір заборгованості перед Банком за кредитним договором № KF 47956 від 21.03.2008 року складає 1419,28 доларів США. Вважає, що Умови кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті та існує ймовірність неможливості виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника за рахунок наявного у нього майна. На підтвердження своїх доводів заявником до заяви про забезпечення позову додано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що ОСОБА_1 є одноособовим власником підвального приміщення, реєстраційний номер 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , бару, реєстраційний номер 2687251, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та на які зареєстровано ряд обтяжень. Також, що йому на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_4 .

Розглянувши заяву АТ «ТАСКОМБАНК» про забезпечення позову, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Згідно п.1 та п. 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Так, судом встановлено, що предметом позову АТ «Таскомбанк» є стягнення заборгованості згідно кредитного договору № KF 47956 від 21.03.2008 року в сумі 1419, 28 доларів США.

З метою забезпечення виконання рішення суду представник позивача звернувся із заявою про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити виконання судового рішення.

Однак, представником позивача в обґрунтування поданої заяви не наведено суду жодних належних та допустимих доказів чи обставин, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, також не наведено фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісні дії з боку відповідачів щодо порушення інтересів позивача.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Наявність самого по собі позову про стягнення заборгованості в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання на норми процесуального законодавства. Між тим, представником позивача жодними чином не обгрунтовано співмірність заходу забезпечення позову відповідно до заявлених у позові вимог.

Також, суд звертає увагу, що представник АТ «ТАСКОМБАНК» просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зокрема квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 25744523., проте в матеріалах, долучених до заяви про забезпечення позову, відсутні докази належності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності нерухомого майна, в тому числі і вищевказаної квартири. Також не долучено жодних доказів перебування у власності відповідачів будь - якого іншого рухомого майна.

Враховуючи наведене, а також інтереси відповідачів, права яких можуть бути порушені шляхом вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов переконання, що заявником не надано достатніх доказів для вжиття заходів забезпечення поданого позову, не надано доказів співмірності накладення арешту на квартиру із сумою боргу, вказаною у позові, не надано доказів наявності на праві приватної власності у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рухомого та не рухомого майна, а долучені докази містять суперечності. Крім цього, викладені в заяві мотиви та долучені до неї докази викликають сумніви та не дають підстав вважати про наявність недобросовісних дій відповідачів. Також, заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

За наведеного, суд дійшов висновку про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову на даній стадії судового розгляду, тому вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про забезпечення позову по справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Відповідно до вимог п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду. Учасник справи, якому ухвала суду небула вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Іванюк І.Д.