Справа № 450/1194/19 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/4074/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року в складі судді Мельничук І.І. у справі за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення страхового відшкодування,-

встановила:

У квітні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суд з позовом до ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення страхового відшкодування, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 156366,00 гривень; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 3% річних, інфляційні втрати у розмірі 39067,60 гривень; понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 гривень.

Вимоги обґрунтовував тим, що 03.07.2018 приблизно о 23 годин 00 хвилин на автодорозі Львів-Пустомити-Щирець-Меденичі в районі 24 км+650 м, що в Пустомитівському районі Львівської області, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Volvo V40», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_2, зіткнувся із велосипедом під керуванням ОСОБА_4 . В результаті вказаної пригоди велосипедист ОСОБА_4 від отриманих травм помер на місці.

Інформація про вищевказану подію внесена 04.07.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000405.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Volvo V40», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_2 на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу № АМ3421039 в ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ.".

Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

26 липня 2018 року на адресу ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах батька загиблого ОСОБА_1

Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 156 366,00 грн., з яких: 22 338,00 грн. - моральна шкода, 134 028,00 грн. - відшкодування на утримання.

Крім того, право на отримання 1/2 частини моральної шкоди (22 338,00 грн.) має мати загиблого ОСОБА_5 .

27.11.2018 ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ." проведено часткову виплату страхового відшкодування позивачу, а саме виплачено 11 169, 00 грн. страхового відшкодування.

Зазначена сума становить 50% від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду. У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду та відшкодування на утримання відмовлено.

В обґрунтування відмови відшкодування на утримання страхова компанія посилається на відсутність документів, що підтверджують право позивача на отримання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника.

ОСОБА_6 був офіційно працевлаштований в ПП «Д.П.ІНВЕСТ», працював на посаді вантажника цеху переробки. Позивач ОСОБА_1 є непрацездатним у зв`язку з інвалідністю 3 групи з дитинства. До дня смерті сина, позивач фактично перебував на його утриманні з огляду на те, що доходи сина значно перевищували доходи заявника, який має єдине джерело доходу пенсію.

Відмову ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» у виплаті 50% страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду вважає неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону, оскільки велосипед не є джерелом підвищеної небезпеки, тому наявність чи відсутність вини велосипедиста у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 27.11.2018 по 27.05.2019 у розмірі 27781,74 грн.

Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (розрахунок інфляційних втрат у розмірі 8959,86 грн. та 3% річних у розмірі 2326,00 грн. долучено до позовної заяви). Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 від імені якого діє представник адвокат Ільків Микола Миколайович до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ.» про стягнення страхового відшкодування - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ.» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 145197,00 гривень.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ.» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 3% річних, інфляційні втрати у розмірі 35368,64 гривень.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ.» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 гривень.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ.» в дохід держави судовий збір у розмірі 1805,65 гривень.

Рішення суду оскаржив відповідач ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що спірні правовідносини регулюються договором страхування на користь третьої особи, який укладений на підставі ЗУ «Про обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, на підставі пункту 22.1 статті 22 закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 27.2. ст. 27 закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

При цьому, до заяви про страхове відшкодування, потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання додають документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника (п.п. е п. 35.2 ст. 35 Закону).

Поряд з цим, позивачем не надано жодного документу, ні до заяви про страхове відшкодування, ні до позовної заяви, натомість зазначено виключно про те, що позивач перебував на утриманні сина з огляду на те, що доходи сина значно перевищували доходи заявника.

В свою чергу, до позовної заяви долучено довідку з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію № 1984 від 13.07.2018 з якої вбачається, що у ОСОБА_1 є дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_7 , що дає підстави для висновку про можливе утриманні останніми позивача.

Зазначені обставини були викладені у відзиві на позовну заяву, однак залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Звертає увагу на те, що при частковому задоволенні позовних вимог, судові витрати пов`язані із розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не відреагував на заяву про проведення засідання в режимі відеоконференції, не зазначив про таке в оскаржуваному рішенні.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 рокута ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення шкоди, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Згідно із Розпорядженням голови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року № 05.25/2020 та на підставі рішення зборів суддів Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вирішено тимчасово, з 19 березня до 03 квітня 2020 року, не розглядати справи у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинити їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.

Зазначені обмеження не стосуються, зокрема, цивільних справ, які призначені до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а також у разі подання заяв учасниками про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що відповідачу ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» подано всі документи, передбачені ст. 27.2 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання позивачем, як батьком загиблого ОСОБА_4 відшкодування.

Зважаючи на те, що на момент розгляду справи ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» виплатила ОСОБА_1 частину належного страхового відшкодування у розмірі 11169,00 грн. з необхідних відповідно до закону 156366,00 грн., з яких 22338,00 - моральна шкода та 134028,00 грн. (36*3723) відшкодування на утримання, тому залишаються не виплаченим на користь позивача 145197,00 грн., з яких моральна шкода - 11169,00 грн., відшкодування на утримання - 134028,00 грн. Оскільки відповідачем не здійснено відповідно до вимог закону у повній мірі страхове відшкодування позивачу, підставність якого обґрунтована належним доказами у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині виплати відшкодування на утримання ОСОБА_1 , який на момент смерті сина мав право на утримання від нього, окрім того є інвалідом з дитинства, є підставними з урахуванням частково виплаченого страхового відшкодування.

Також, суд першої інстанції стягнув з відповідача пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що згідно поданого уточненого розрахунку за період з 27.11.2018 по 27.05.2019 становить 25936,56 гривень, інфляційні втрати в розмірі 7260,09 грн. та 3% річних від простроченої суми, що становить 2171,99 грн.

Зважаючи на те, що рішення суду оскаржується виключно відповідачем та лише в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів за правилами ст. 367 ЦПК України законність оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 03.07.2018 о 23 годин 00 хвилин на автодорозі Львів-Пустомити-Щирець-Меденичі в районі 24 км + 650 м, що в Пустомитівському районі Львівської області, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Volvo V40», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_2 зіткнувся із велосипедом під керуванням ОСОБА_4 . В результаті вказаної пригоди велосипедист ОСОБА_4 від отриманих травм помер на місці.

Інформація про вищевказану подію внесена 04.07.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000405.

В свою чергу, в ході досудового розслідування встановлено, що в діях водія ОСОБА_3 не встановлено порушень Правил дорожнього руху України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП та її наслідками у вигляді загибелі ОСОБА_4 , відтак у його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого СУ ГУ НП у Львівській області від 26 вересня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000405 від 04 липня 2018 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 17).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 21 років про що 10.07.2018 складено актовий запис № 91 (а.с. 9 зворот).

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Volvo V40», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_2 на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу № АМ3421039 в ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.».

26 липня 2018 року на адресу ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах батька загиблого - ОСОБА_1 у розмірі загальної суми страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування 156 366,00 грн., з яких: 22 338,00 грн. - моральна шкода, та 134 028,00 грн. - відшкодування на утримання.

27.11.2018 ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» проведено часткову виплату страхового відшкодування позивачу, а саме виплачено 11169, 00 грн. страхового відшкодування.

Зазначені обставини визнаються сторонами, відтак в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Звертаючись з позовними вимогами представник ОСОБА_1 свої доводи зводив до того, що позивач, як батько загиблого, має право на страхове відшкодування, яке складається із суми на утримання та моральної шкоди. Обгрунтовуючи позов, представник позивача посилався на наявність у його довірителя права на відшкодування шкоди, передбаченого положенням статті 1200 ЦК України.

Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача звертав увагу на часткову виплату відшкодування, відповідно до чинного законодавства, а вимоги позивача вважав необґрунтованими та такими, що не підтверджені доказами.

Наведене дає підстави для висновку про те, що спірні відносини між сторонами виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) та ЦК України.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Цивільно-правову відповідальність можна поділити на договірну та позадоговірну (деліктну).

Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом абзаца 1 частини першої та частини другої сттаті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями ст. 27 Закону №1961-IV, в якій зазначено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та п.п. "в" п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3).

Відповідно до п. 35-1 - 35-2, ст. 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику Заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

В свою чергу, особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 (а.с. 9).

Згідно із довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію № 1984 від 13.07.2018, ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_7 зареєстровані та проживають у будинку за адресою АДРЕСА_1 . Позивач власник будинку (а.с. 18, зворот).

За цією ж адресою до був зареєстрований і син позивача ОСОБА_4 .

З досліджених матеріалів справи вбачається, що загиблий ОСОБА_4 не був одружений, дітей не мав, відтак інших утриманців, за виключенням батьків та сестри, не міг мати.

Відповідно до довідки № 6 від 11.07.2018 ОСОБА_4 працював у ПП «Д.П. ІНВЕСТ» з 09.12.2016 на посаді вантажника цеху переробки. Дохід за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 склав 22950,00 грн. (а.с. 12).

В свою чергу, позивач ОСОБА_1 на день смерті сина не працював, є інвалідом ІІІ групи з дитинства, отримував державну соціальну допомогу, за словами останнього перебував на утриманні сина, оскільки його доходи значно перевищували доходи позивача, єдиним джерелом яких є пенсія.

Як вже зазначалось, факт родинних відносин між позивачем та загиблим ОСОБА_4 підтверджено копією свідоцтва про народження останнього.

Суд першої інстанції вважав доведеним, що позивач ОСОБА_1 , як батько померлого ОСОБА_4 , відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, оскільки був на його утриманні та потребував матеріальної допомоги.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку, без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо.

Згідно із статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні,.

Як вбачається з довідки № 3548 від 11 липня 2018 року ОСОБА_1 починаючи з січня 2018 року отримував пенсію у розмірі 1452,00 грн.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що судом у повній мірі досліджено питання родинних відносин позивача із загиблим ОСОБА_4 , проте, судом не враховано, що предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого і доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

В свою чергу, з врахуванням того, що розмір пенсії 1452,00 грн., яку отримував ОСОБА_1 у 2018 році, був меншим за встановлений розмір прожиткового мінімуму на одну особу станом на день смерті сина ОСОБА_4 , відтак позивач, як непрацездатний батько померлого сина, мав право на утримання від нього, оскільки отримуваний дохід не забезпечував йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Наведене у сукупності свідчить про підставність вимог позивача про стягнення 134028,00 грн. (36*3723) відшкодування на утримання по втраті годувальника, відтак підлягають стягненню і пеня, 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 35368,64 гривень, оскільки боржник прострочив виконання грошового зобов`язання.

Разом з цим, статтею 23 Закону № 1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Як вже зазначалось, згідно з цим законом страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позові про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Судом встановлено, що потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 03 липня 2018 року, є ОСОБА_4 , а особами, які мають право на відшкодування шкоди, пов`язаної зі її смертю, є його батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 26.09.2018 причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди став той факт, що об`єктивна видимість велосипедиста на проїзній частині дороги настає на такій відстані до автомобіля, на якій його водій ОСОБА_3 вже був позбавлений технічної можливості запобігти зіткненню шляхом застосування своєчасного екстренного гальмування свого автомобіля з моменту виникнення небезпеки для руху.

Разом з тим, у постанові про закриття кримінального провадження не зазначено, що причиною ДТП стало порушення правил дорожнього руху велосипедистом ОСОБА_4 , як і відсутня інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Доводами апеляційної скарги не спростовується висновок суду першої інстанції про те, що положення п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV, на який посилається відповідач, стосується випадку, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, тому особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Фактично відповідач ототожнює велосипедиста з джерелом підвищеної небезпеки, що не узгоджується із визначенням, яке викладене у п. 1.10. Правил дорожнього руху, при цьому смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля.

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди стосовно одного потерпілого, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на липень 2018 року (3723 грн.), складає 44676 грн, тобто по 22338,00 грн. кожному із батьків.

Враховуючи наведені обставини справи, особу позивача та ставлячись з максимальним розумінням до втрат, яких останній та його дружина зазнали, як батьки покійного ОСОБА_4 , колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо обґрунтованості позовних вимог та стягнення відповідної суми 11169 грн. на відшкодування моральної шкоди, тому підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі щодо порушення норм процесуального права, оскільки суд не відреагував на заяву про проведення засідання в режимі відеоконференції та розподілу судових витрат, висновків суду не спростовують, при цьому ухвалою від 29.05.2019 задоволено клопотання представника відповідача ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про проведення 25.06.2019 о 15 год. 00 хв. судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку, доручено провести таке засідання Дніпровському районному суду м. Києва, проте у визначений час судове засідання не відбулося у зв`язку із відсутністю технічної можливості. Про наступні судові засідання учасники, в тому числі відповідач, повідомлялися судовими повістками, клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференцзв`язку до суду не надходили.

Відповідно до ст. 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 березня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк