Провадження № 22-ц/802/471/20 Категорія: 68 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Матвійчук Л.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 07.02.2013 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Від спільного життя у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому додатковим рішенням суду від 07.02.2013 року з нього на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти в розмірі 600 грн. на місяць до досягнення сином повноліття. Після розірвання шлюбу син проживав із матір`ю і він надавав матеріальну допомогу на його утримання. З жовтня 2016 року син прийняв рішення перейти проживати до нього, і з цього часу він повністю утримує його. Відповідач участі в утриманні сина не приймає. З 01.09.2019 року син сторін навчається в Горохівському аграрному коледжі та проживає в м. Горохів у найманій квартирі, яку він оплачує.

Покликаючись на викладені обставини, просить суд припинити виконання додаткового рішення Луцького міськрайонного суду від 07.03.2013 року у справі №161/742/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 600 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на утримання сина аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2020 року позов в даній справі задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів за додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.03.2013 року на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04 вересня 2019 року.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимогах скасувати та ухвали в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 3000 щомісячно до досягнення ним повноліття.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині -без змін.

Рішення в частині задоволених позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, а тому апеляційний судом рішення в означувальній частині не переглядається.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Відмовляючи в задоволені позову про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції виходив з того, що обоє батьків в однаковій мірі приймають участь в утриманні дитини, яка фактично з жодним з них постійно не проживає у зв`язку з навчанням в іншому місці.

Такі висновки є правильними зроблені при повному з`ясуванні всіх обставин справи.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.01.2003 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2013 року був розірваний (а.с. 7).

В шлюбі народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.07.2004 року. Батьками дитини згідно зазначеного свідоцтва є сторони по справі (а.с.9).

Додатковим рішення Луцького міськрайонного суду від 07.02.2013 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 14.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Судом було встановлено, що дитина перебувала на утриманні матері, батько дитини в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надавав (а.с. 8).

27 березня 2013 року за даним рішенням Луцьким міськрайонним судом ОСОБА_2 був виданий виконавчий лист та переданий на виконання до органу ДВС.

Згідно з постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького МУЮ від 13.08.2015 року зазначений виконавчий документ був повернутий стягувачу за її заявою (а.с.25).

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с. ).

Неповнолітній син сторін ОСОБА_3 навчається на І курсі агрономічного стаціонарного відділу Горохівського коледжу ЛНАУ І-ІІ рівня акредитації, термін навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року, що стверджується довідкою Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету від 06.09.2019 року за №0481 (а.с. 15).

Судом встановлено, що зв`язку з навчанням ОСОБА_3 5 днів на тиждень проживає на орендованій квартирі за місцем знаходження навчального закладу у м. Горохів.

Неповнолітній ОСОБА_3 зареєстрований за місцем проживання матері: АДРЕСА_1 (а.с. 27).

З пояснень сторін та неповнолітнього ОСОБА_3 з`ясовано, що періодично на вихідні дні дитина приїжджає до батька, за місцем проживання якого знаходяться його речі, а також до матері, яка на даний час має іншу сім`ю.

Положеннями СК України закріплено рівність прав та обов`язків матері та батька щодо їхньої спільної дитини.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відтак, з урахуванням предмета спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому(гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

На даний час місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_3 є орендована квартира в м. Горохів, в якій він проживає на період навчання.

В судовому засіданні встановлено також, що ОСОБА_3 навчається на бюджетній формі навчання та отримує стипендію близько 1 тис. грн., орендовану квартиру в розмірі 350 грн. оплачує батько, він надає кошти на щоденні витрати, купує продукти, одяг, взуття. Мати ОСОБА_2 щомісячно перераховує на банківський рахунок сина кошти на його утримання, купує продукти, одяг, взуття.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що позивач в більшій мірі, ніж відповідач, приймає участь в утриманні сина.

За наведених обставин, оскільки під час судового розгляду встановлено, що обоє батьків в однаковій мірі приймають участь в утриманні дитини, яка фактично з жодним з них постійно не проживає у зв`язку з навчанням у іншому місці, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що правові підстави для стягнення аліментів в користь позивача на утримання сина, відсутні.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на норми ст.ст. 199,200,201 СК України та відповідні рішення Верховного Суду є безпідставними та необґрунтованими, оскільки дані норми права і судова практика регулюють правовідносини щодо стягнення аліментів на повнолітню дочку сина, які продовжують навчатись і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги і право на звернення до суду має право той з батьків, з ким проживає такі дочка або син.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що неповнолітній син ОСОБА_3 перебуває виключного на його утриманні, а відповідач ухиляється від обов`язку утримання неповнолітньої дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення в оскаржуваній частині та відсутність підстав для його скасування.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 06 квітня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2020 року в даній справі, в оскаржуваній частині, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді