У Х В А Л А

26 березня 2020 року

м. Київ

справа № 587/905/13-ц

провадження № 61-3433 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 30 січня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент - Банк» 34 615,48 грн заборгованості за кредитним договором без номеру від 07 лютого 2008 року, 346,15 грн - повернення судового збору, а всього 34 961,63 грн.

17 січня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Крім того, ОСОБА_1 було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що жодного повідомлення про судовий розгляд справи йому вручено не було, на проголошенні рішення присутнім не був, копію рішення ним отримано було лише 16 січня 2020 року, після того як він у грудні 2019 року дізнався про виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 30 січня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року, на підставі ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення та наведенні ним підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення від 15 серпня 2013 року не свідчили про пропуск такого строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

21 лютого 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, в якій він просив скасувати це судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції скаржник отримав лише 16 січня 2020 року. Крім того, вказував, що він є учасником АТО та внаслідок участі у бойових діях він втратив пам`ять, у тому числі щодо факту наявності спору між ним та позивачем, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження рішення пропустив з поважних причин та з наявністю непереборних обставин пропущення строку.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення - у випадках, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Тобто особа, яка залучена до участі у розгляді, зокрема, цивільного спору, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 неодноразово надсилав до суду першої інстанції заяви про відкладення розгляду справи (21 квітня 2013 року, 22 травня 2013 року), та про розгляд справи, призначений на 15 серпня 2013 року, відповідач ОСОБА_1 був повідомлений 03 липня 2013 року особисто, про що свідчило рекомендоване повідомлення, проте в судове засідання не з`явився.

Доводи касаційної скарги, що скаржник внаслідок участі у бойових діях АТО втратив пам`ять, у тому числі щодо факту наявності спору між ним та позивачем не приймаються до уваги Верховним Судом, оскільки апеляційним судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд даної справи, про дату, час та місце її слухання, і в той же час з апеляційною скаргою звернувся до суду лише 17 січня 2020 року.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (ч. 2 ст. 358 ЦПК України), в свою чергу, скаржник був належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи та наведенні ним підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення не свідчили про пропуск такого строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Крім того, як вже зазначалось, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Доводи касаційної скарги спростовані в ухвалі апеляційного суду та надано їм правову оцінку, а тому касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 30 січня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик