Номер провадження №2/243/753/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

«01» квітня 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Дюміної Н.О.,

при секретарі -Ревва Е.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Слов`янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , за участю Служби у справах дітей Слов`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , за участю Служби у справах дітей Слов`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Мотивувала свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . В будинку зареєстрований її онук ОСОБА_3 , який з 2014 року у її квартирі не проживає. Мати онука - ОСОБА_4 знята з реєстрації 05 листопада 2019 року. У зв`язку з викладеним, просить суд, визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_4 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації дитини, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надано. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Слов`янської міської ради Донецької області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд при ухваленні рішення врахувати висновок органу опіки та піклування Слов`янської міської ради, заперечив проти задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, 18 квітня 2009 року ОСОБА_5 змінила ім`я на ОСОБА_1 , про що було зроблено відповідний актовий запис № 5 (а.с. 6).

Так, у ході судового розгляду встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 25 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бочко В.А., зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2353 (а.с.9).

Згідно акту від 29 листопада 2019 року, складеного керівником мікрорайону «ЖЕУ№3» м. Слов`янська, за участю сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , встановлено, що онук ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , але з 2014 року в ньому не мешкає (а.с.13).

Відповідно до довідки б/н виданої 27 листопада 2019 року ТОВ « Цидило и К» за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , 2002 року народження та ОСОБА_8 , 1930 року народження (а.с. 14).

Відповідно до довідки відділу ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 05 листопада 2019 року.

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЦК України відповідно до положень якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджає проживанню відповідачу в спірній квартирі.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається місцем проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

На час розгляду справи ОСОБА_3 досяг 17-річного віку, тобто він є особою, яка вільно обирає собі місце проживання.

Під час судового розгляду достовірно встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , однак, з 2014 року за зазначеною адресою не мешкає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому оскільки відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання з 2014 року необхідним визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

При цьому суд приймає до уваги, що у відповідності зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що вони повинні залишитись за позивачем так як питання щодо їх стягнення позивачем не заявлялись.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 263-265 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 405 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , за участю Служби у справах дітей Слов`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Н.О.Дюміна