Єдиний унікальний номер 225/7592/19
Номер провадження 22-ц/804/1039/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 225/7592/19 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення одноразової допомоги в зв`язку із загибеллю від нещасного випадку на виробництві за апеляційною скаргою управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 03 січня 2020 року (суддя Ткач Г.В., повний текст рішення складено 10 січня 2020 року),

в с т а н о в и в :

14 листопада 2019 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення одноразової допомоги в зв`язку із загибеллю від нещасного випадку на виробництві. Свої вимоги обґрунтувала тим, що має утриманні доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини в свідоцтві про народження записаний ОСОБА_3 , з яким позивачка проживала понад 10 років без реєстрації шлюбу. ОСОБА_3 з 05 листопада 2012 року працював у відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» державного підприємства «Торецьквугілля» забійником на відбійних молотках 4 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, з 21 серпня 2013 року машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем на підземній роботі. 14 червня 2019 року він трагічно загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві під час виконання своїх трудових обов`язків. За фактом смерті ОСОБА_3 проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, за наслідками якого складено акт по формі Н-1/П про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 11 жовтня 2019 року. У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідачем призначена та виплачена дитині загиблого лише одноразова допомога в сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а виконання обов`язку виплати одноразової допомоги сім`ї загиблого в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка в грошовому еквіваленті становить 192100 грн., управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області ігнорується, в зв`язку з тим, що на день смерті ОСОБА_3 не перебував з позивачкою в зареєстрованому шлюбі. Вважає, що дії управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області є неправомірними та такими, що порушують права та законні інтереси її родини, визначені Конституцією України. Просила стягнути з відповідача на її користь як законного представника неповнолітньої дитини ОСОБА_2 одноразової допомоги внаслідок загибелі батька дитини ОСОБА_3 від нещасного випадку на виробництві, що стався з ним 14 червня 2019 року, в сумі 192100 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 03 січня 2020 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення одноразової допомоги в зв`язку із загибеллю від нещасного випадку на виробництві задоволено.

Стягнуто з управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області на користь ОСОБА_1 як законного представника неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразову допомогу внаслідок загибелі батька дитини ОСОБА_3 від нещасного випадку на виробництві, що стався з ним 14 червня 2019 року, в розмірі 192100 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до чинного законодавства, дитині загиблого на виробництві ОСОБА_3 було призначено та виплачуються страхові виплати: одноразова допомога у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 38420 грн. та щомісячні страхові виплати у сумі 6814,45 грн. Щодо призначення одноразової допомоги позивачці та її доньці у розмірі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму, то позивачка та її дитина не має для цього законних підстав, оскільки шлюб між померлим та позивачкою зареєстрованим не був, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Позивачкою відзив на апеляційну скаргу не надано.

Представник відповідача управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 , який діє на підставі ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за їх відсутності.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: матір - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_3 (а.с.7).

ОСОБА_3 з 05 листопада 2012 року працював у відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» державного підприємства «Торецьквугілля» забійником на відбійних молотках 4 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, з 21 серпня 2013 року машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем на підземній роботі (а.с.8-10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (а.с.11).

По факту смерті ОСОБА_3 проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, за наслідками якого складено акт від 11 жовтня 2019 року за формою Н-1/П про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с.12-22).

З обставин справи вбачається, що у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 його дитині ОСОБА_2 управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області було виплачено суму одноразової допомоги у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та призначена щомісячна страхова виплата виходячи з середньомісячної заробітної плати потерпілого до настання страхового випадку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно наданих суду доказів, а також виходячи з норм законодавства України, що регулює сімейні правовідносини, що сім`я ОСОБА_3 була створена і існувала на протязі останні десяти років його життя, сім`я, членами якої були його донька ОСОБА_2 та її матір ОСОБА_1 , які постійно проживали в одному помешканні, мали відносно один одного рівні права та обов`язки, кожний з яких в своїй мірі піклувався один про одного. Відповідачем у справі порушені права та законні інтереси малолітньої дитини, що полягає у несплаті одноразової допомоги сім`ї загиблого у сумі, яка дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, що передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком.

Законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

До складу таких грошових сум, зокрема, входить страхова виплата в установлених випадках одноразової допомоги членам сім`ї потерпілого.

За змістом пункту 2 частини 7 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання після смерті потерпілого страхової допомоги виникає у випадку належності особи до складу його сім`ї.

Згідно із частиною 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

За змістом зазначених норм законодавства право на отримання після смерті потерпілого вказаних виплат виникає за наявності двох обставин належності до складу сім`ї потерпілого з урахуванням відповідних положень Сімейного кодексу України та факту перебування на його утриманні.

Відповідно правового змісту положень статей 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Предметом даного спору є право неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , в інтересах якої діє матір ОСОБА_1 , як члена сім`ї ОСОБА_3 , що загинув внаслідок нещасного випадку на підприємстві, відповідно до частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на одноразову допомогу як члена його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та становить 192100 грн.

Згідно зі частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини 4 статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Отже, під «членом сім`ї» розуміється особа, що перебувала з потерпілим у правовідносинах, природа яких визначається кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами, постійним проживанням, веденням спільного господарства, про утворення особами сім`ї можуть свідчити і інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За змістом Закону Україну «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Отже, місце проживання і місце реєстрації не є тотожними з урахуванням пункту 10 частини 1 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», згідно з якою реєстрація - це лише внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання.

Згідно з довідкою №2117 від 27 червня 2019 року, виданою селищною головою Щербинівської селищної ради м.Торецька Донецької області ОСОБА_3 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним мешкали та знаходилися на його утримання співмешканка ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 (а.с.26).

З акту від 26 червня 2019 року, складеному депутатом Щербинівськогої селищної ради ОСОБА_5 в присутності сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вбачається, що ОСОБА_3 більше 10 років проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку, який належить матері померлого ОСОБА_9 (а.с.27).

Відповідно до копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 21 червня 2019 року, тобто після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд першої інстанції, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що сім`я ОСОБА_3 , членами якої були його донька ОСОБА_8 та її матір ОСОБА_1 , була створена та існувала на протязі останніх десяти років його життя, постійно проживали в одному помешканні, мали відносно один одного рівні права та обов`язки.

За приписами статті 315 ЦПК України суд вправі встановлювати факти, що мають юридичне значення, у тому числі факт перебування фізичної особи на утриманні, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як передбачено частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №265/19735/18.

Частиною 2 статті 264 ЦПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

В той час як з матеріалів справи вбачається, що з вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 не зверталась, вказаний факт судом не встановлювався в іншій будь-якій справі. А отже суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, встановивши зазначений факт.

Таким чином, за відсутності встановлення факту проживання однією сім`єю між матір`ю дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не було законних підстав призначати одноразову допомогу на сім`ю, а суду першої інстанції стягувати з відповідача вказану допомогу.

Враховуючи те, що факт спільного проживання відповідно до вимог закону не встановлено, з цих підстав має бути відмовлено позивачці в задоволенні позовних вимог про стягнення одноразової допомогу на сім?ю, оскільки такі вимоги є похідними від встановлення факту проживання однією сім?єю.

Таким чином, суд першої інстанцій, порушивши норми процесуального права і неправильно застосувавши норми матеріального права, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлені судом обставини, а також наявні в матеріалах справи докази дають підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 03 січня 2020 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення одноразової допомоги в зв`язку із загибеллю від нещасного випадку на виробництві відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2020 року.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

О.В. Халаджи