УХВАЛА

02 квітня 2020 року

м. Київ

справа №2-1484/11

провадження № 61-4881ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 січня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 . У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

06 березня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції змінити шляхом задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 .

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Даний закон набрав чинності 08 лютого 2020 року. Касаційна скарга надіслана засобами поштового зв`язку 06 березня 2020 року, тобто, після набрання чинності вказаним законом, а відтак під час вирішення питання про прийняття даної касаційної скарги до розгляду суду слід керуватися положеннями процесуального законодавства, чинного станом на день подання касаційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом касаційної скарги до розгляду (стаття 392 ЦПК України).

Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку постанову суду, право на касаційне оскарження якої передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України судові рішення підлягають касаційному оскарженню виключно у таких випадках:

1. якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2. якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3. якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4. якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Так заявник узагальнено посилається, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи справу, застосували норму права всупереч думці, висловленій Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові «Про стягнення заборгованості за кредитним договором» від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14.

Однак, диспозиція пункту першого частини другої статті 389 ЦПК України передбачає як підставу для касаційного оскарження - застосування судом апеляційної інстанції норми права всупереч правовому висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а тому таке посилання на судову практику розгляду даного виду спорів не може бути підставою для касаційного оскарження судового рішення відповідно до закону.

Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог, встановлених процесуальним законодавством для касаційної скарги.

Відтак, скаржнику, для усунення недоліків, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень. Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне мотивування.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що виконання вищезазначеної судом умови щодо оформлення касаційної скарги, зокрема, надання розгорнутого мотивування касаційного оскарження судових рішень, необхідне для подальшого розгляду касаційної скарги Верховним Судом.

Крім того, в касаційній скарзі некоректно зазначені оскаржувані судові рішення.

За змістом частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено крім іншого рішення (ухвала), яка оскаржується.

Постановою суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, скаржник фактично не погоджується з висновком суду першої інстанції за результатами розгляду справи, з яким погодився апеляційний суд. Однак, скаржник в резолютивній частині касаційної скарги просить скасувати постановуМиколаївського апеляційного суду від 29 січня 2020 року та змінити рішення суду першої інстанції, яким фактично вирішено даний спір.

Верховний Суд зазначає, що положеннями статті 409 ЦПК України передбачено повноваження суду касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги. У вказаному переліку відсутні повноваження, які дозволяють суду касаційної інстанції постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції - змінити.

Варто звернути увагу на те, що у світлі принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу (стаття 13 ЦПК України).

Вказана скаржником конструкція вимог касаційної скарги не відповідає повноваженням суду касаційної інстанції, а власне суд не вправі у ході розгляду справи корегувати вимоги касаційної скарги у разі їх розбіжності з передбаченими статтею 409 ЦПК України повноваженнями. А тому, скаржнику необхідно зазначити вимоги касаційної скарги таким чином, щоб суд, розглядаючи касаційну скаргу, діяв у чіткій відповідності до повноважень, передбачених статтею 409 ЦПК України.

Також, за подання касаційної скарги не сплачений судовий збір.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, проте, таких документів до касаційної скарги не долучено.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позовна заява, подана до суду у 2011 році, містила вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто вимогу майнового характеру.

Відповідно до статті 4 даного закону в редакції, чинній на момент звернення з позовом, за подання позовної заяви майнового характеру ставка судового збору дорівнює 1 відсотку від ціни позову, але не менше 0,2 мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про державний бюджет на 2011 рік» станом на 01 січня 2011 року встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 941 грн.

Сума позову у даній справі дорівнювала 38 496,57 дол. США, що еквівалентно 306 856,16 грн на день звернення з позовом.

Таким чином, за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2823 грн.

За правилами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору дорівнює 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, скарги.

Таким чином, за подання касаційної скарги на судове рішення підлягає сплаті судовий збір у розмірі 5646 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал документу, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 січня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш