Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2136/19 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 32 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №286/2136/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Житомирської області, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Коростенська місцева прокуратура, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,

за апеляційною скаргою Коростенської місцевої прокуратури,

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області, ухвалене 26 листопада 2019 року суддею Гришковець А.Л. у м. Овручі, повний текст рішення складено 06 грудня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, 1000000 грн.

В обґрунтування позову послався на те, що у зв`язку із незаконними діями працівників слідчого відділу Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області та Коростенської місцевої прокуратури, які виразились у незаконному повідомленні підозри, незаконному обшуку та фальшуванні матеріалів кримінального провадження, внаслідок чого судом постановлено виправдувальний вирок, з 14.09.2017 по 21.03.2019 він незаконно перебував під слідством та судом. Такими діями йому заподіяно моральної шкоди, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, погіршенні стану його здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності у додаткових зусиллях для організації життя, відновлення своїх прав та репутації.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 11 вересня 2019 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено прокуратуру Житомирської області та Головне управління Національної поліції в Житомирській області, а в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, залучено Коростенську місцеву прокуратуру (а.с. 76-77).

Рішенням цього суду від 26 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 484000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 28 грудня 2019 року внесено виправлення у вступну та мотивувальну частини вказаного рішення замінивши, по батькові позивача з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », в усіх випадках та в реченні абзацу 38 мотивувальної частини рішення замінено слова «винними» на «незаконними» та «відповідача» на «відповідачів».

В апеляційній скарзі керівник Коростенської місцевої прокуратури, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Вказав, що позивач перебував під слідством та судом 18 місяців, проте за весь час кримінального переслідування до нього не застосувався жоден із запобіжних заходів, передбачених Кримінально-процесуальним кодексом України. Належне позивачу майно та кошти не арештовувались. Упродовж досудового розслідування та судового розгляду позивач у конституційних правах обмежений не був. За наявності бажання мав реальну можливість реалізувати всі свої конституційні права, зокрема і щодо вільного пересування та працевлаштування.

Отже, вважає визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 484 000 грн необґрунтовано завищеним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. Також зазначив, що судом у своєму рішенні не обґрунтовано такий розмір відшкодування моральної шкоди та безпідставно в якості доказів взято до уваги медичні документи про погіршення стану здоров`я позивача, датовані після набрання вироком законної сили.

На його думку, судом окрім того не враховано суб`єктивну поведінку позивача під час кримінального переслідування.

Так, мотивуючи своє рішення про часткове задоволення позову, суд при дослідженні вироку Овруцького районного суду від 05.06.2018 взяв до уваги лише факт недоведеності вини позивача, при цьому поза увагою залишив той факт, що у вказаному вироку судом зазначено, що в основу пред`явленої ОСОБА_1 підозри слідчим та прокурором були покладені лише визнавальні свідчення підозрюваного ОСОБА_1 під час досудового розслідування, які він не підтвердив у суді та від яких категорично відмовився, посилаючись на те, що ці обставини були ним вигадані, а також свідчення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які в судовому засіданні відмовились від своїх показань, посилаючись на те, що дані показання були дані під примусом.

Надання на стадії досудового розслідування вказаними свідками свідчень, підтверджуючих винуватість ОСОБА_1 , та свідчення останнього щодо винуватості у вчиненні правопорушення в сукупності сприяло притягненню ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності. Під час розгляду в суді обвинувального акту свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що позивач на стадії досудового розслідування давав викривальні свідчення про вчинення ним злочину.

Тому, посилаючись на положення частини 4 статті 1176 ЦК України, вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди на користь позивача були відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 вказав на безпідставність вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду в повному обсязі, посилаючись на те, що прокуратура фактично частково визнала позовні вимоги, проте не погоджується із сумою, яка підлягає відшкодуванню. Зокрема, зазначив, що прокуратурою суду першої інстанції подавався відзив, у якому остання частково визнала позов. Також вказав, що виправдовувальним вироком встановлено, що свідки давали покази у зв`язку із протиправним тиском на них працівників поліції. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, розглядати справу без його участі та без участі позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - Управління) послався на відсутність будь-яких рішень про встановлення неправомірності дій слідчого СВ Овруцького ВП та/або органів прокуратури станом на момент розгляду справи, а тому вважає, що відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди. Просив задовольнити апеляційну скаргу Коростенської місцевої прокуратури.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу керівник Коростенської місцевої прокуратури послався на відсутність відомостей щодо тиску на позивача та інших учасників кримінального провадження зі сторони органу досудового розслідування. На його думку, судом не врахований той факт, що позивач, відмовляючись від своїх викривальних свідчень, наданих на стадії досудового розслідування, вказав про їх вигаданість, що також підтверджено свідками. Тому, зазначив, що такі обставини не створювали жодних підстав для постановлення судом рішення про задоволення позову, у зв`язку із чим апеляційна скарга містить вимогу про скасування ухваленого судом рішення та прийняття нового - про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні прокурор прокуратури Житомирської області та представник Управління апеляційну скаргу Коростенської місцевої прокуратури підтримали, просили її задовольнити.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Судом першої інстанції встановлено, що 06.09.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі рапорта оперуповноваженого ОСОБА_11 про те, що житель с. Гладковичі Овруцького району ОСОБА_1 за місцем свого проживання зберігає нарізну вогнепальну зброю, внесено кримінальне провадження №0000663 за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 263 КК України (а.с. 8).

29.09.2017 ОСОБА_1 було вручено повідомлення про підозру у незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. При оскарженні вказаного повідомлення слідчий суддя прийшов до висновку про допущення порушень при врученні вказаного повідомлення (а.с. 9-11, 16-18).

29.11.2017 ОСОБА_1 було вручено повідомлення про зміну підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України (а.с.12-14).

Вироком Овруцького районного суду від 05.06.2018 (а.с.24-29) ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України та виправдано за недоведеністю його винуватості.

Вказаний виправдувальний вирок було залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21.03.2019 (а.с. 30-33).

Вирішуючи спір, суд послався не те, що позивач згідно витягу із медичної карти амбулаторного хворого, 30.05.2018, тобто за чотири дні до постановлення вироку, звертався до лікаря невропатолога зі скаргами на нестабільність артеріального тиску, напади серцебиття, тремору кінцівок, задишки, пітливості, загальну слабкість, підвищену стомлюваність, роздратованість, поганий сон і йому встановлено діагноз: ВСД, астеновретичний синдром з призначенням відповідного лікування на місяць, а також 10.04.2019 - зі скаргами на головний біль, головокружіння, нудоту, поганий сон, слабкість, тривогу, йому встановлено діагноз з діагностуванням кризового перебігу та призначено лікування (а.с. 38-39).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що винними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки останній зазнав певних нервових навантажень, було порушено його усталені життєві зв`язки, що призвело до душевних страждань та стало причиною погіршення стану здоров`я.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди ОСОБА_1 , суд врахував вищенаведені обставини справи, обсяг страждань позивача, тривалий час вимушених змін у життєвих стосунках, зазначив про відсутність доказів на підтвердження розміру моральної шкоди на суму саме 1000000 грн та вважав, що розмір моральної шкоди повинен бути зменшений до 484000 грн, що складає близько 7 мінімальних заробітних плат в місяць.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частиною п`ятою статті 4 цього Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши, що внаслідок перебування ОСОБА_1 під слідством і судом йому було завдано немайнової шкоди, оскільки такі обставини безумовно негативно вплинули на душевний стан і завдали страждань, було змінено звичайний спосіб його життя, порушено нормальні життєві зв`язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із встановленим судом розміром морального відшкодування.

Так, судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано, що будь-який запобіжний захід ОСОБА_1 не обирався, що підтверджується змістом вироку суду. Тобто, упродовж досудового розслідування та судового розгляду позивач у конституційних правах обмежений не був, мав реальну можливість їх реалізувати, зокрема і щодо вільного пересування та працевлаштування. Посилання позивача на ту обставину, що він не міг вільно пересуватись та влаштуватись на роботу не підтверджені належними доказами. Також є безпідставними та недоведеними посилання ОСОБА_1 на вимушене звільнення його з роботи з посади водія ПП «Агал» з 30.03.2018 у зв`язку з нервовим перевантаженням, заподіяним незаконним переслідуванням. Зокрема, як свідчить наказ ПП «Агал» від 26.03.2018 №10 позивач звільнений з роботи за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України), проте зазначений наказ не доводить обставин звільнення останнього у зв`язку саме із перебуванням його під слідством та судом.

Також, з часу пред`явлення підозри належне ОСОБА_1 майно та кошти не арештовувались, а речові докази - два мисливські ножі вироком суду повернуто позивачу.

Крім того, враховані судом дані медичної картки не свідчать, що погіршення здоров`я ОСОБА_1 знаходиться у причинному зв`язку із притягненням його до кримінальної відповідальності. Посилання позивача на необхідність послідуючої реабілітації, відновлення здоров`я, суспільний резонанс справи, погіршення стосунків у сім`ї та з оточуючими, втрату репутації не підтверджені належними доказами.

Отже розмір моральної шкоди, завданої позивачеві незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду у даному випадку слід визначити, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення підозри, оскільки притягнення до кримінальної відповідальності починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 29.09.2017 і до набрання виправдовувальним вироком законної сили, тобто до 21.03.2019, а всього 17 місяців і 23 дні, що становить 74140,30 грн (розмір мінімальної заробітної плати на 2019 рік - 4173 грн х 17 міс. 23 дні).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми відшкодування з 484000 грн до 74140,3 грн.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування шкоди позивачеві з підстав, визначених ч. 4 ст. 1176 ЦК України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 4 статті 1176 ЦК України фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Аналіз положень частини четвертої статті 1176 ЦК України дає підстави дійти висновку, що під самообмовою необхідно розуміти завідомо неправдиві показання підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, дані з метою переконати органи попереднього слідства і суд у тому, що саме ним здійснено злочин, який він у дійсності не вчиняв.

Тобто, самообмова має бути добровільною, завідомо неправдивою, мати на меті перешкодити з`ясуванню істини й бути зафіксованою в матеріалах справи.

Колегія суддів відхиляє доводи Коростенської місцевої прокуратури щодо факту самообмови ОСОБА_1 , як про підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки належних і допустимих доказів того, що він як підозрюваний, обвинувачений надавав завідомо неправдиві показання з метою переконати органи досудового слідства у тому, що саме ним здійснено злочин, який він у дійсності не вчиняв та що такими діями він перешкоджав з`ясуванню істини, не надано. При цьому, суд враховує й те, що саме на органи слідства покладено обов`язок всебічного, повного й об`єктивного розслідування обставин кримінального правопорушення, оскільки визнання обвинуваченим своєї вини не має переваги в порівнянні з іншими доказами, вони можуть бути покладені в основу вироку лише при підтвердженні сукупністю інших доказів по справі. Надання позивачем органам досудового розслідування викривальних свідчень, від яких він відмовився у суді, що на думку апелянта сприяло притягненню до відповідальності, не підтверджує факту самообмови, яка має бути добровільною, завідомо неправдивою, мати на меті перешкодити з`ясуванню істини. Окрім того, як свідчить копія заяви ОСОБА_1 у якості підозрюваного, яка адресована слідчому 19.10.2017, позивач не визнавав себе винним, скористався наданим йому правом відмовитись давати показання та просив не брати до уваги попередні його покази, які були надані під психологічним тиском (а.с. 253). Наявність такої заяви спростовує факт добровільної та завідомо неправдивої самообмови.

Доводи представника Управління щодо відсутності у справі доказів будь-яких незаконних дій представників органів слідства чи суду, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до п. 4 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Сплачений Прокуратурою Житомирської області судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 6148,50 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Коростенської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 листопада 2019 року змінити, зменшивши суму відшкодування з 484000 грн до 74140,3 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений Прокуратурою Житомирської області судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 6148,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 03 квітня 2020 року.