Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1983/19
Провадження № 2/376/95/2020
У Х В А Л А

"19" березня 2020 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Клочка В.М.,

при секретарі Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сквирської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_4 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

встановив:

У серпні 2019 року позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом.

До суду 11.02.2020 року надійшло клопотання позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 у справі про затвердження мирової угоди з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок.

Відповідач у справі Сквирська міська рада Київської області не надала згоду на укладення мирової угоди.

Відповідно до мирової угоди, учасники справи зазначають, що з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок, які стосуються лише прав та обов`язків сторін, виходячи з положень ст. 207 ЦПК України, якими передбачено право сторін укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу, прийшли до згоди про можливість закінчення спору укладенням між сторонами мирової угоди.

Керуючись ст. 207 ЦПК України, сторони звертаються до Сквирського районного суду Київської області з клопотанням про затвердження мирової угоди та одночасного закриття провадження у справі. Мирова угода складена та підписана сторонами власноручно.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши мирову угоду від 11.02.2020 року, про укладення якої учасники справи зробили і подали до суду клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 2 ч.5 ст.12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадка. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Частиною 7 ст.49 ЦПК України встановлено, що сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмету спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Отже, виходячи з аналізу вказаної норми, мирова угода це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи на підставі взаємних поступок, у якій сторони розподіляють лише їхні спірні процесуальні права та обов`язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є закриття провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обов`язків сторін.

Крім того, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд враховує, що укладення мирової угоди є одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи.

Частиною 2 статті 207 ЦПК України передбачено, що сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі (ч.4 ст.207 ЦПК України).

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд повинен з`ясувати, чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону та перевірити, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Так, ч.5 ст. 207 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі, якщо умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб (не сторін), суд визнає мирову угоду та закриває провадження у справі.

Проаналізувавши умови мирової угоди від 11.02.2020 року, суд прийшов до висновку, що у затвердженні мирової угоди у зазначеній цивільній справі слід відмовити з огляду на наступне.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в позовній заяві зазначають, що вони є спадкоємцями першої черги та прийняли спадщину згідно ст. 1268 ЦК України шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт прийняття спадщини позивачами.

Згідно довідки Сквирської міської ради Київської області від 14.08.2018 року №136, ОСОБА_5 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований на адресою: АДРЕСА_1 . Інші зареєстровані особи за даною адресою відсутні.

Підставою звернення позивача ОСОБА_1 до суду з наведеними вимогами, була усна відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , як на майно набуте під час шлюбу, що в свою чергу не дає можливості встановити склад спадкового майна.

Третя особа ОСОБА_4 (не сторона) є спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, що підтверджується заявою від 06.07.2018 року у спадковій справі №203/18 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ..

Таким чином, суд, надавши правову оцінку умовам мирової угоди, вважає, що положення мирової угоди суперечать вимогам чинного законодавства, порушують права, охоронювані законом інтереси інших осібта приходить до висновку, що мирова угода не підлягає затвердженню.

З наведених підстав, у затвердженні мирової угоди слід відмовити та продовжити підготовче провадження у справі.

При цьому, суд вважає, що відмова у затвердженні мирової угоди не призводить до порушення конституційної засади судочинства рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та не має наслідком порушення права особи на судовий захист, який реалізується в такому випадку у процесі доказування позовних вимог. У такому разі право на звернення до суду забезпечується можливістю апеляційного та касаційного оскарження рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст.13, 49, 207, 258, 260 ЦПК України,

ухвалив:

У затвердженні мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , яка діє в інтересах третьої особи - ОСОБА_4 в цивільній справі загального провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сквирської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_4 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовити.

Судовий розгляд у цивільній справі продовжити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Клочко