ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/247/20
Провадження № 2/210/920/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"06" квітня 2020 р.
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Вікторович Н.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:
17 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просить визнати особою, що втратила право на користування житловим приміщенням ОСОБА_2 та зняти його з реєстраційного обліку за цією адресою.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на ті обставини, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 - її чоловіка, який в квартирі не мешкає з вересня 2014 року. Наявність реєстрації відповідача у квартирі позбавляє можливості здійснювати право власності у повному обсязі та завдає додаткове фінансове навантаження у вигляді оплати комунальних послуг, тому вона звернулася до суду з цим позовом.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться.
Відповідач ОСОБА_2 повідомлений про перебування в провадженні суду даної цивільної справи за зареєстрованою в установленому порядку адресою, правом надання відзиву на позов не скористався.
У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.1996 року, посвідченого Пахомовою Н.І. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу 20.09.1996 року по реєстру №7175 та зареєстрованого КБТІ в реєстрову книгу №62п-14 (1/2 частка) та на підставі договору дарування 1/2 частки квартири від 26.09.1997 року, посвідченого Борисенко С.М. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу (а.с.9, 10).
Відповідно розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року №Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вул. Революційна в м. Кривому Розі перейменовано на вул. Степана Тільги.
За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 03.02.2020 року в спірній квартирі зареєстровано з 06.09.2011 року місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).
Згідно з актом б/н від 15.01.2020 року, складеним мешканцями буднику АДРЕСА_2 , посвідченим начальником дільниці №4 ТОВ «Сітісервіс-КР», відповідач ОСОБА_2 не мешкає у квартирі АДРЕСА_1 з вересня 2014 року (а.с.14).
Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивач не чинила. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і даною житловою площею не користується. Будучи зареєстрованим у зазначеній квартирі відповідач не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно володіння та розпорядження, відповідно, будучи знятим з реєстрації з квартири, ніяких майнових прав не втрачає.
Натомість, подальша формальна реєстрація відповідача в квартирі є порушенням прав на безперешкодне користування житловою площею.
Факти, викладені в позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, актом з місця проживання, іншими довідками.
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 15 ЦК України у частині першій визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України).
Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником житлового приміщення, залишається зареєстрованим у ньому, однак більше п`яти років не проживає у квартирі, поважні причини його відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про чинення ним перешкод у користуванні власністю для позивача, як власника квартири, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх.
Рішення суду про визнання відповідача таким що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 391, 405 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 82, 128, 133, 141, 223, 247, 258, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційної інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: Н. Ю. Вікторович