Номер провадження: 22-ц/813/1776/20
Номер справи місцевого суду: 500/9159/18
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплові Мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Теплові Мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2018 року КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» звернулося до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачок заборгованість. Свої вимоги обґрунтувало тим, що позивач був виконавцем послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж опалення в будинку АДРЕСА_1 до моменту відключення квартири від цих послуг тобто до квітня 2014 року по опаленню, а по обслуговування мереж - до травня 2012 року (момент утворення в будинку ОСББ). Своєчасна та повна оплата за ці послуги власниками квартири не проводилась, у зв`язку з чим позивач звертався з позовом до суду. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.04.2013 р. стягнута заборгованість за період з 2001 р. по 31.05.2012 р., стягнута заборгованість за судовим наказом Ізмаїльського районного суду Одеської області від 28.03.2014 р. з ОСОБА_3 . В процесі виконання судових рішень відбулось часткове погашення заборгованості, проте ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим позивач просить стягнути залишкову заборгованість з відповідачів як співвласників квартири у розмірі 8 230,18 грн та 255,78 грн і судові витрати (а.с. 2-3).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (суддя Пащенко Т.П.) від 17 січня 2019 року справу було направлено до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю (а.с. 37).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2019 року справа була прийнята до провадження суддею Домусчі Л.В. та призначена до розгляду на 06.05.2019 року (а.с. 44-45). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси (суддя Домусчі Л.В.) від 10 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 127-130).

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» засобами поштового зв`язку 09.10.2019 року звернулося до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції було незаконним та необґрунтованим. Апелянт вважає, що судом було з`ясовано в неповному обсязі обставини по справі, а також порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. На думку скаржника, висновок суду першої інстанції щодо того, що предметом позовних вимог КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» до співвідповідачів є стягнення залишкової заборгованості за судовими рішеннями, а самі по собі судові рішення є підставою для позову, в цілому, жодним чином не обґрунтований та такий, що суперечить обставинам по справі. Також апелянт зазначає, що в позовній заяві і в додаткових поясненнях, щодо окремого питання за вих. № 1471 від 09.07.2019 КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» акцентувало уваго, що предметом позовних вимог по справі є стягнення залишку за житлово-комунальні послуги, яка утворилась за період до зміни власника квартири, тобто до 19.12.2013 року та не була сплачена. Апелянт також зазначає у скарзі, що суд взагалі не дослідив обставини існування зобов`язальних відносини між КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» та співвідповідачами, як співвласниками квартири та вважає, що факт звернення до суду з вимогами про сплату боргу лише до ОСОБА_4 жодним чином не припиняє обов`язків інших співвласників по утриманню майна, що їм належить. На підтвердження наведених обставин КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» в якості доказів було надано до суду першої інстанції розрахунок суми боргу за відповідний період. Щодо заявленого співвідповідачем ОСОБА_1 строку позовної давності, апелянт вказує, що підстави для його застосування відсутні, оскільки відбулося переривання перебігу позовної давності, а КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах трирічного строку. Тому апелянт просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі, скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с. 142).

Ухвалою Одеського апеляційного суду 22 жовтня 2019 року було відкрито апеляційне провадження в справі за правилами спрощеного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

18 грудня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго», в якому ОСОБА_1 не погоджується з апеляційною скаргою КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго», вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, справедливим та неупередженим. В описаному відзиві також наголошується на тому, що обов`язок зі сплати заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 14 684, 51 грн та зоборгованосі за обслуговування внутрішньобудинкових мереж опалення в розмірі 255, 78 грн покладено на ОСОБА_4 . Крім того, 19 грудня 2013 року житлове приміщення загальною площею 68,39 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 було відчужено всіма співвласниками на користь іншої особи. Окремо ОСОБА_1 наголошує на тому, що вона була неповнолітньою та не мала обов`язку утримувати нерухомість в період перебування квартири у власності всіх співвласників. А посилання КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» на неможливість на момент розгляду позову до ОСОБА_4 бути обізнаними про наявність інших співвласників квартири ОСОБА_1 вважає безпідставними.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, Одеський апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що, беручи до уваги предмет позовних вимог, підстави для стягнення з відповідачів заборгованості, яка утворилась внаслідок зобов`язань за рішенням суду, відсутні.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та відхиляючи доводи апеляційної скарги вказує на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи,КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» було виконавцем послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж опалення в будинку АДРЕСА_1 до моменту відключення квартири від цих послуг тобто до квітня 2014 року по опаленню, а по обслуговування мереж - до травня 2012 року (момент утворення в будинку ОСББ).

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.12.2018р. та пояснень сторін по справі судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 згідно дубліката свідоцтва про право власності від 14.06.2011р, та свідоцтва від 17.05.1999р. (а.с. 10-13).

Своєчасна та повна оплата за ці послуги власниками квартири не проводилась, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25.04.2013 р. з ОСОБА_4 на користь комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» стягнута заборгованість за послуги з централізованого опалення у сумі 14684 гривень 51 копійка, заборгованість з обслуговування внутрішньобудинкових мереж у сумі 255 гривень 78 копійок (а.с. 14-15). Також з ОСОБА_4 на користь комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» стягнута заборгованість за послуги з централізованого опалення у сумі 3 565, 33 грн за судовим наказом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2014 р. (а.с. 16).

Згідно акту комісії від 12.05.2014 року квартиру відключено від внутрішньодомових мереж централізованого опалювання з 20.04.2014 року (а.с.19-20).

В процесі виконання судових рішень відбулось часткове погашення заборгованості, проте ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с.73), у зв`язку з чим позивач просив стягнути залишкову заборгованість з відповідачів як співвласників квартири у розмірі 8 230, 18 грн та 255, 78 грн. Відповідачі стверджували, що вони не є спадкоємцями померлого ОСОБА_4 , а позивач не надав суду належних та допустимих доказів в підтвердження того, що відповідачі є спадкоємцями померлого боржника.

Згідно з положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній особі надано право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, а порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захистсвого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 526 ЦК України передбачає загальні умови виконання зобов`язання. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами, передбаченими ст. 901, 902 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, а саме: споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що частинами 4 та 5 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

А відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Апеляційний суд звертає увагу позивача, що предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення обслуговування внутрішньобудинкових мереж в квартирі АДРЕСА_1 . Однак, станом на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції вже існує судове рішення, яке набрало чинності і яким було вирішено спір зі вказаним предметом позову, однак до іншого відповідача. З предмету позовних також вбачається, що позивач з моменту виникнення боргу до відповідачів з позовом не звертався, позовні вимоги в цьому аспекті не змінював, не клопотав про залучення співвідповідачів, із заявою про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами не звертався. Водночас, необізнаність позивача на момент розгляду справи №2-5020/11 про наявність інших співвласників вказаної квартири, не є підставою для задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Таким чином, рішення Апеляційного суду Одеської області від 25.04.2013 року має преюдиційний характер щодо спірних правовідносин, оскільки не було переглянуте.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, встановлені обставини справи, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплові Мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко