Справа № 369/2087/19
Провадження № 2/369/69/20
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді - Дубас Т.В..,
секретаря - Мазурик Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка дії в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
До суду надійшов зазначений позов, обґрунтовуючи та підтримуючи який позивач зазначає, що 04 вересня 2001 року, на підставі рішення виконавчого комітету Шпитківської сільської ради від 10.11.1994 р. за №87, ОСОБА_1 видано свідоцтво на право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно будинкової книги в даному житловому будинку з 08.07.2003 року зареєстрований онук позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, неповнолітній ОСОБА_3 хоч і зареєстрований на даній житловій площі, але не проживав на ній та не проживає, що підтверджується актами обстеження житлових умов від 03.05.2018 р. та від 05.12.2018 р., складеними депутатом Шпитьківської сільської ради Вишняком Валерієм Івановичем .
Позивач зазначає, обставина того, що неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в належному йому на праві власності житловому будинку, але в ньому не проживав та не проживає порушує його право власності, так як він зобов`язаний нести тягар утримання майна, з розрахунку, що в ньому зареєстрована особа, яка не проживає.
Крім того, реєстрація ОСОБА_3 в домоволодінні, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, обмежує його в праві розпорядження своєю власністю. На підставі вищезазначеного просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням житлового будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.
10.03.2020 року в судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи без їхньої участі, позов просив задовольнити.
10.03.2020 року в судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзив на позов до суду не надходили.
10.03.2020 року третя особа в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без їх участі.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на, які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
При розгляді справи судом було встановлено, що позивачу 04 вересня 2001 року, на підставі рішення виконавчого комітету Шпитківської сільської ради від 10.11.1994 р. за №87, ОСОБА_1 видано свідоцтво на право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Факт реєстрації онука позивача, ОСОБА_3 підтверджується записом в будинковій книзі в даному житловому будинку з 08.07.2003 року.
Актами обстеження житлових умов від 03.05.2018 р. та від 05.12.2018 р., складеними депутатом Шпитьківської сільської ради Вишняком Валерієм Івановичем , підтверджується факт, того що ОСОБА_3 хоч і зареєстрований на даній житловій площі, але не проживав на ній та не проживає.
Відповідно до відповіді №239/1 від 22.03.2019 року, щодо надання персональних даних - відомостей про реєстрацію місця проживання та інших даних щодо ОСОБА_3 , повідомили про реєстрацію зазначеної особи, з 08.07.2003 року, по АДРЕСА_1 . Додатково повідомили про фактичне проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 ради та відсутності в картотеці реєстраційного обліку виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради відповідної картки.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з ч.1, 2 та 3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі.
У принц.4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.
Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 не проживає у будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з моменту реєстрації, це більше 15 років, поважних причин такої відсутності судом не встановлено, а тому останній підлягає визнанню таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК України). Підстав відступити від таких висновків судом не встановлено.
При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.
Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка дії в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Суддя Т.В. Дубас