УХВАЛА

02 квітня 2020 року

м. Київ

справа №577/5463/19

провадження № 61-4826ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року в цивільний справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, позовні вимоги задоволено.

Встановлено нікчемність спірного договору дарування.

11 березня 2020 року представник ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Даний закон набрав чинності 08 лютого 2020 року. Касаційна скарга надіслана засобами поштового зв`язку 11 березня 2020 року, тобто, після набрання чинності вказаним законом, а відтак під час вирішення питання про прийняття даної касаційної скарги до розгляду суду слід керуватися положеннями процесуального законодавства, чинного станом на день подання касаційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом касаційної скарги до розгляду (стаття 392 ЦПК України).

Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку судові рішення, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України судові рішення підлягають касаційному оскарженню виключно у таких випадках:

1. якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2. якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3. якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4. якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Так заявник узагальнено посилається, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи справу, застосували норму права всупереч правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 стосовно того, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним захистом прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону, та від 10 квітня 2019 року у справі №461/5896/14-ц, в якій сказано про те, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, а позовна вимога про визнання даного правочину недійсним є неналежним способом захисту. Крім того, зазначає, що позивач не є зацікавленою особою щодо оспорюваного договору, оскільки не відповідає встановленим законом критеріям, а суди, не врахувавши названу обставину, ухвалили рішення всупереч правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 18 квітня 2018 року у справі №439/212/14, від 18 липня 2018 року у справі №750/2728/16-ц та від 04 липня 2018 року у справі №462/4611/13-ц.

Однак, вищевказані правові висновки не можуть бути застосовані, тому що надані судом у справах, які за складом правовідносин не є аналогічними до даної справи, в якій подано касаційну скаргу.

Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог, встановлених процесуальним законодавством для касаційної скарги.

Відтак, скаржнику, для усунення недоліків, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень. Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне мотивування.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що виконання вищезазначеної судом умови щодо оформлення касаційної скарги необхідне для подальшого розгляду касаційної скарги Верховним Судом.

Крім того, скаржником у вступній та резолютивній частині касаційної скарги зазначено, що у повному обсязі оскаржується рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року у справі №757/52901/16-ц та постанова Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року у справі №752/13102/14-ц.

За правилами статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.

Цивільне процесуальне законодавство не передбачає можливість подання касаційної скарги на судові рішення, ухвалені в різних справах, однак, резолютивній частині в касаційної скарги зазначені рішення та постанова з номерами різних цивільних справ.

Таким чином, скаржнику крім іншого необхідно надати виправлену касаційну скаргу, в якій коректно зазначити оскаржувані судові рішення та коректний єдиний унікальний номер справи з метою запобігання подвійному тлумаченню змісту вимог касаційної скарги судом.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки не оформлена відповідно до вимог чинного законодавства.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш