Справа № 456/4569/19
Провадження № 2/456/447/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

26 березня 2020 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право на користування житлом, а саме будинком АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову покликається на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 16.12.2005, виданим Йосиповицькою сільською радою та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9486587 від 30.12.2005, виданим Стрийським держаним комунальним МБТІ. Зазначив, що у будинку, крім нього та його дружини ОСОБА_5 зареєстровані також відповідачі, які у даному будинку не проживають більше десяти років. Відповідачі не беруть участі у витратах з обслуговування будинку та в оплаті комунальних послуг, проте їхня реєстрація у будинку перешкоджає оформленню субсидії. Звернув увагу, що він не знає фактичного місця проживання відповідачів, які протягом останніх років не контактують з ним, тому він не має можливості звернутися до них з приводу зняття їх з реєстрації у будинку в добровільному порядку.

Позивач в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подав.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримав та просить його задоволити, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначив, що позивач є одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Звернув увагу, що відповідач по справі ОСОБА_2 є сином позивача, ОСОБА_3 є невісткою позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є онуками позивача. Відповідачі більше десяти років у будинку АДРЕСА_1 не проживають, проте зареєстровані. Зазначив, що відповідачі виїхали на постійне місце проживання за кордон, позивач жодного зв`язку з ними не має. Звернув увагу, що у зв`язку з реєстрацією відповідачів у будинку АДРЕСА_1 , позивач не може оформити субсидію.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча неодноразово повідомлялись про розгляд справи на 15.01.2020, 06.02.2020, 02.03.2020, 26.03.2020, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно довідки Укрпошти повернулись на адресу суду 03.01.2020, 28.01.2020, 20.02.2020. Окрім цього, відповідачі неодноразово повідомлялись про розгляд справи на 06.02.2020, 02.03.2020, 26.03.2020 на офіційному веб -порталі судової влади України про виклик відповідачів в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивача ОСОБА_6 не заперечив.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що позивач по справі це її односельчанин, він проживає у будинку АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_5 . Відповідачі більше десяти років у даному будинку не проживають, оскільки виїхали на постійне проживання у США.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_6 , показання свідка ОСОБА_7 , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень представника позивача ОСОБА_6 та показань свідка ОСОБА_7 . Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_1 , такий видано 14 листопада 1995 року Стрийським РВ УМВС України у Львівській області на ім`я « ОСОБА_1 » /а.с. 6-7/.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.12.2005, виданого Йосиповицькою сільською радою Стрийського району Львівської області, на підставі рішення виконкому № 18 від 26.08.2005, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1 /а.с. 8/.

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.12.2005, виданого Стрийським державним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації, будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності /а.с. 9/.

Відповідно до копії будинкової книги від 30.12.2005, власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності /а.с. 10-16/.

Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов домогосподарства від 12.11.2019, комісією у складі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 проведено обстеження житлово-побутових умов домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що у даному житловому будинку, відповідно до даних будинкової книги, зареєстровані, але фактично не проживають більше десяти років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . /а.с. 17/.

Відповідно до листа Йосиповицької сільської ради Стрийського району Львівської області від 23.01.2020 за вих. № 22, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . /а.с. 55/.

Відповідно до листа Йосиповицької сільської ради Стрийського району Львівської області від 18.02.2020 за вих. № 61, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , 1974 р.н., ОСОБА_3 , 1974 р.н., ОСОБА_2 , 1995 р.н., ОСОБА_4 , 1999 р.н. /а.с. 73/.

При вирішенні спору, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Так, згідно з частиною другою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, окрім дружини власника, дітей і батьків також інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Суд приходить до переконання, що відповідачі були членами сім`ї позивача в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України, оскільки ОСОБА_2 є сином позивача, ОСОБА_3 є невісткою позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є онуками позивача та проживали разом з ним в будинку АДРЕСА_1 , вони певний час разом вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, однак з 2010 року відповідачі не проживають в даному будинку, не оплачують комунальні послуги та не беруть участі у його утриманні, оскільки виїхали на постійне місце проживання у США.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом, передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Інших підстав для втрати членом сім`ї власника житла права користування житлом ЦК України не визначає.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що позивач по справі це її односельчанин, він проживає у будинку АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_5 . Відповідачі більше десяти років у даному будинку не проживають, оскільки виїхали на постійне проживання у США.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що відповідачі в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України були членами сім`ї ОСОБА_1 , однак не проживають у будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, поясненнями представника позивача, показаннями свідка ОСОБА_7 .

Окрім цього суд звертає увагу, що відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов домогосподарства від 12.11.2019, комісією у складі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 проведено обстеження житлово-побутових умов домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що у даному житловому будинку, відповідно до даних будинкової книги, зареєстровані, але фактично не проживають більше десяти років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно листа Йосиповицької сільської ради Стрийського району Львівської області від 18.02.2020 за вих. № 61, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , 1974 р.н., ОСОБА_3 , 1974 р.н., ОСОБА_2 , 1995 р.н., ОСОБА_4 , 1999 р.н.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу, що у зв`язку з реєстрацією відповідачів у будинку АДРЕСА_1 позивач не може оформити субсидію; позивач є одноосібним власником будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.12.2005, виданого Йосиповицькою сільською радою Стрийського району Львівської області, на підставі рішення виконкому № 18 від 26.08.2005.

Окрім цього в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають у будинку АДРЕСА_1 більше 10 років та їхніх особистих речей у ньому немає.

Таким чином, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 є сином позивача, ОСОБА_3 є невісткою позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є онуками позивача, який є власником будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані відповідачі; в даному будинку вони не проживають з 2010 року, що підтверджується показами допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , однак позивач змушений сплачувати комунальні послуги, в тому числі й за відповідачів, що унеможливлює оформлення ним субсидії, а тому, враховуючи положення ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання втратившим права на користування житловим приміщенням відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право на користування житлом, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 по 192 /сто дев`яносто дві/ грн. 10 коп. сплаченого ним судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення

виготовлено 01 квітня 2020 року.

Суддя В. Л. Бучківська