Постанова

Іменем України

03 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 347/970/17

провадження № 61-41666св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Косівська міська рада Івано-Франківської області, приватний нотаріус Косівського нотаріального округу Григорчук Людмили Вікторівни,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2018 року в складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Максюти І. О., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Косівської міської ради Івано-Франківської області, приватного нотаріуса Косівського нотаріального округу Григорчук Л. В., треті особи: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що його батьки: ОСОБА_5 та

ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу уклали договір співзабудовників та після закінчення будівництва поділили будинок на

АДРЕСА_1 , по 1/2 його частині кожному.

Вказував, що після розлучення батьків ОСОБА_1 залишився проживати разом з матір`ю у належній їй частині спірного будинку. Після смерті

ОСОБА_5 прийняв спадщину, зокрема і на 1/2 частину будинку на

АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_2 з порушенням вимог закону здійснив самочинне будівництво за вищевказаною адресою. Крім того, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області прийнято рішення від 21 квітня 2015 року, відповідно до якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на будинок на АДРЕСА_1 на збільшену ним частку (69/100) у спільній частковій власності. У такому ж співвідношенні, за ОСОБА_2 зареєстровано і земельну ділянку, яка знаходиться під спірним будинком.

Зазначав, що така реєстрація права власності на майно за ОСОБА_2 зменшує розмір земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування належної йому 1/2 частини житлового будинок на

АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 03 липня 2015 року подарував ОСОБА_3 житловий будинок на АДРЕСА_1 , проте цей правочин також порушує права позивача, оскільки за ним відчужено весь будинок, а не належна дарувальнику частка спірного майна.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати протиправними та скасувати: рішення Реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області від 21 квітня 2015 року, а також договір дарування від 03 липня 2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області

від 13 квітня 2018 року (в складі судді Гордія В. І.) позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 21 квітня 2015 року про реєстрацію права власності на будинок на АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після присвоєння належної ОСОБА_2 частини будинку нової адреси ( АДРЕСА_1 ) його частка у спірному майні збільшилася та становили 62/100 частин. Разом з тим, виділу у натурі частки із майна, ні поділу будинку в натурі на АДРЕСА_1 між співвласниками фактично не було, а договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про поділ будинку укладений без дотримання вимог закону, тому присвоєння нового номеру частині житлового будинку не може бути підставою для зміни частки

ОСОБА_2 з 1/2 частини на одне ціле.

Разом з тим, сторони договору дарування не є відповідачами у цій справі, тому у задоволенні вимоги про скасування вказаного правочину необхідно відмовити, оскільки внаслідок задоволення цієї вимоги можуть бути порушені права та інтереси зазначених осіб.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 липня

2018 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання протиправним дій реєстратора Державного реєстру речових прав не нерухоме майно реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області та скасування рішення від 21 квітня

2015 року про реєстрацію права власності на будинок, що розташований на АДРЕСА_1 , на ім`я

ОСОБА_2 , ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що державним реєстратором проведено державну реєстрацію саме належної ОСОБА_2 частини будинку, якій присвоєно нову адресу, а не на всього будинку на АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами зменшення його частки земельної ділянки, яка знаходиться під спірним будинком. Також у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_5 та

ОСОБА_2 проводили поділ чи визначили порядок користування вищевказаною земельною ділянкою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у державного реєстратора були відсутні документи, необхідні для здійснення державної реєстрації на законних підставах, зокрема, правовстановлюючий документ щодо поділу майна або належним чином оформлена згода співвласників на розподіл часток у спільній власності.

Разом з тим, ОСОБА_2 у період з 1988 року до 2009 року були здійснені перебудування спірного житлового будинку та добудови до нього, які є самочинними, спірний будинок не може бути предметом поділу, проте апеляційний суд вказаним обставинам не дав належної правової оцінки.

Внаслідок реєстрації за ОСОБА_2 права власності на будинок на АДРЕСА_1 порушено законні права та інтереси позивача.

Апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог та доводів апеляційної скарги, не дослідив подані позивачем докази, тому скасував законне рішення суду першої інстанції.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_2 подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що апеляційний суд розглянув справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, а також прийняв законну та справедливу постанову, підстави для її скасування відсутні. Права позивача не порушені внаслідок реєстрації за ОСОБА_2 належної йому частини спірного будинку.

Косівська міська рада Івано-Франківської області подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що ОСОБА_2 здійснено перебудову належної йому частини будинку та відповідні добудови з дозволу органу місцевого самоврядування, а тому реєстрація на ним права власності на це майно не порушує прав та інтересів позивача. Частка ОСОБА_1 , яку він успадкував після смерті матері, залишилася незмінною. Нова адреса присвоєна саме належній ОСОБА_2 частині спірного будинку, тому дії державного реєстратора не порушують прав та інтересів позивача.

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

05 жовтня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 14 березня 1969 року між Косівською міською радою Івано-Франківської області, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального житлового будинку, відповідно до умов якого останнім надано земельну ділянку площею 600 кв. м на

АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку.

Після побудови ОСОБА_2 і ОСОБА_5 будинку за вказаною адресою, 27 липня 1977 року та 28 липня 1977 року в Коломийській філії Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (за кожним окремо) на половину спірного будинку.

Станом на 27 липня 1977 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 належало по 1/2 частині житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Рішенням Косівського міської ради Івано-Франківської області від 25 травня 1988 року ОСОБА_2 надано дозвіл побудувати господарське приміщення біля свого власного будинку.

Рішенням Косівської міської ради Івано-Франківської області від 10 червня 1994 року ОСОБА_2 дозволено здійснити перебудову кухні з розширенням у власному житловому будинку на АДРЕСА_1 , а рішенням цього ж органу місцевого самоврядування від 27 березня 2002 року дозволено внести зміни в технічну документацію на добудову до житлового будинку за вказаною адресою.

Вказаних рішень органу місцевого самоврядування за життя ОСОБА_5 як власник 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 не оспорювала, ці рішення не оспорюються і позивачем.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після неї, зокрема 1/2 частину житлового будинку на АДРЕСА_1 , прийняв ОСОБА_1 .

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Косівської міської ради Івано-Франківської області від 15 березня 2015 року 1/2 частині житлового будинку на АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , присвоєно нову адресу - АДРЕСА_1 .

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області

21 квітня 2015 року прийнято рішення та проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Суди також встановили, що відповідно до схеми земельної ділянки

від 17 липня 2008 року, на якій розміщений у цілому житловий будинок на

АДРЕСА_1 , при виготовленні технічного паспорта не встановлено порядку користування цією земельною ділянкою та самовільного захоплення землі ОСОБА_2 .

При виготовленні ОСОБА_2 26 жовтня 2004 року технічного паспорта на житловий будинок на АДРЕСА_1 земельна ділянка, на якій розміщений цей житловий будинок, не зазначена.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX)підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 331 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності саме на належне йому нерухоме майно, якому рішенням органу місцевого самоврядування присвоєно нову адресу, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами зміну його розміру частки земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок, внаслідок такої реєстрації, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області від 21 квітня 2015 року.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що у державного реєстратора були відсутні документи, необхідні для здійснення державної реєстрації на законних підставах, зокрема, правовстановлюючий документ щодо поділу майна або належним чином оформлена згода співвласників на розподіл часток у спільній власності, оскільки такі доводи та обставини не були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, що узгоджується з вимогами частини першої

статті 400 ЦПК України.

Апеляційний суд переглянув рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, тому доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції вимог статті 367 ЦПК України є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваної постанови.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

На підставі викладеного Верховний Суд не вбачає достатніх правових підстав для скасування постанови апеляційного суду, прийнятої за результатом розгляду спору у цій справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 липня

2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк