УХВАЛА

26 березня 2020 року

м. Київ

справа №690/276/19

провадження № 61-4329ск20

Верховний Суд у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс групп» на постанову Черкаського апеляційного суду від 31 січня 2020 року в цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилалося на те, що 20 грудня 2016 року між ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ПАТ «Миронівський хлібопродукт» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту автомобіля «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 .

07 березня 2017 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ» , д.н.з НОМЕР_2 , в м. Київ на пр. Голосіївський, допустив зіткнення з автомобілем «Ленд Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач зазначає, що на підставі заяви ПАТ «Миронівський хлібопродукт» про виплату страхового відшкодування позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 22 216 грн. 90 коп.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за полісом № АК4505534 в АТ «Страхова група «ТАС», остання відшкодувала позивачу страхове відшкодування в розмірі 8 690 грн. 36 коп.

Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становила 13 526 грн. 54 коп.

З таких підстав позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» завдані збитки в порядку регресу в розмірі 13 526 грн. 54 коп. та судові витрати.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» завдані збитки у порядку регресу у розмірі 13 526 грн. 54 коп.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 31 січня 2020 року рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні даних позовних вимог відмовлено.

04 березня 2020 року ОСОБА_2 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 31 січня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Даний закон набрав чинності 08 лютого 2020 року. Касаційна скарга надіслана засобами поштового зв`язку 04 березня 2020 року, тобто, після набрання чинності вказаним законом, а відтак під час вирішення питання про прийняття даної касаційної скарги до розгляду суду слід керуватися положеннями процесуального законодавства, чинного станом на день подання касаційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у даній справі заявлена ціна позову 13 526,54 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує суму ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З цього приводу скаржник посилається на постанови Верховного Суду та зазначає, що суд апеляційної інстанції невірно застосував правові висновки Верховного Суду, вирішуючи даний спір, однак, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки спір у даній справі стосується стягнення страхового відшкодування в межах страхових виплат. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц висловила правову позицію щодо вирішення такого роду спору. В свою чергу суд апеляційної інстанції вирішив спір у чіткій відповідності зі згаданою постановою, а доводи скаржника з цього приводу зводяться до формальної незгоди з судовим рішенням та невірним трактуванням тексту постанови та положень законодавства щодо страхування цивільної правової відповідальності на випадок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначена справа є справою малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс групп» на постанову Черкаського апеляційного суду від 31 січня 2020 року в цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик