Справа № 464/1077/20
пр.№ 2/464/732/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30.04.2020 року

Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судових засідань Чуби Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 26.02.2020 р. звернулись в суд із позовом, в якому просять визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі, окрім них, зареєстрований відповідач ОСОБА_3 . Відповідач є чоловіком ОСОБА_2 , однак вже більше 10 років він не проживає у вказаній квартирі, жодних перешкод йому у проживанні не чинилось. У зв`язку із реєстрацією відповідача у даній квартирі, виникають проблеми із сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, проте нараховуються, а відтак порушуються їх права, як співвласників житла. На підставі наведеного та відповідно до ст. 405 ЦК України, просять визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

Ухвалою від 05.03.2020 р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивачі у судове засідання не з`явились, 27.04.2020 р. звернулись в суд із заявою, у якій просять розглядати справу у їх відсутності, позов підтримують, просять такий задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивачів щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, інформаційна довідка 201515257 від 24.02.2020 р. (а.с.4-5).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11.02.2020 р., виданої ОСББ «Домівка-19», у квартирі АДРЕСА_1 , окрім позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відповідач ОСОБА_3 (зять) (а.с.9).

Згідно із свідоцтвом про одруження, виданим повторно 09.01.1997 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №2125, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованих шлюбних відносинах із 19 жовтня 1996 року (а.с.10).

Статтями 316, 317, 319, 391 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Як вбачається з актів ОСББ «Домівка-19» від 02.09.2018 р., від 12.04.2019 р. та від 18.11.2019 р., відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , однак не проживає з 2010 року (а.с. 10,11,12).

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин непроживання чи перешкод йому у користуванні таким, суду не надано, а відтак, суд приходить до висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 76, 81, 258, 259, 263-265, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840 грн. 80 коп. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 840 грн. 80 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя Д.Ю. Теслюк