ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 334/1939/16-ц

провадження № 61-47237св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Запоріжтрансформатор»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, остаточно уточненим у березні 2017 року, до Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» (далі - ПАТ «Запоріжтрансформатор») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що працював у ПАТ «Запоріжтрансформатор» з 8 вересня 1987 року (за виключенням двох років служби в армії).

30 грудня 2014 року його звільнено з роботи з посади старшого інженера-технолога на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, проте у подальшому поновлено за рішенням суду.

Наказом ПАТ «Запоріжтрансформатор» від 11 грудня 2015 року № 943 скорочено одну посаду старшого інженера-технолога у технологічному відділі підготовки виробництва, а наказом від 11 березня 2016 року № 26 його повторно звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України - у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Вважає своє звільнення незаконним, так як при прийнятті рішення щодо скорочення його посади консультації з профспілковою організацією не проводилися, у наказі не вказана дата, з якої посада скорочується, а також йому не запропоновано іншу роботу на підприємстві.

За таких обставин просив визнати незаконними та скасувати накази ПАТ «Запоріжтрансформатор» від 11 грудня 2015 року № 943 та від 11 березня 2016 року № 26, поновити його на роботі на посаді старшого інженера-технолога з 12 березня 2016 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, у зв`язку з неправомірним звільненням йому завдано моральну шкоду, яку оцінює у 10 000 гривень та просить відшкодувати за рахунок роботодавця.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2017 року, ухваленим у складі судді Добрєва М. В., позов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано накази ПАТ «Запоріжтрансформатор» від 11 грудня 2015 року № 943 та від 11 березня 2016 року № 26.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді старшого інженера-технолога ПАТ «Запоріжтрансформатор» з 12 березня 2016 року.

Стягнено з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 березня 2016 року по 31 березня 2017 року у розмірі 67 877,04 гривень та 5 000 гривень - у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням законодавства про працю, тому відповідні накази підлягають скасуванню із поновленням ОСОБА_1 на роботі та стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

В апеляційному порядку суди справу переглядали неодноразово.

Останньою постановою Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_1 роботодавець дотримав визначену законодавством про працю процедуру.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив постанову Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року скасувати і залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що посада старшого інженера-технолога, на якій його поновлено після першого незаконного звільнення, на день видачі наказу про поновлення на роботі узагалі не передбачалася штатним розписом, що свідчить про прийняття роботодавцем у грудні 2015 року рішення щодо скорочення посади, яка перебувала поза штатом.

Послався на те, що ПАТ «Запоріжтрансформатор» не виконало передбачений статтею 49-2 КЗпП України обов`язок запропонувати йому іншу роботу на підприємстві, оскільки запропонувало ті посади, які він за освітою, кваліфікацією та практичним досвідом зайняти не міг, натомість посади, які відповідали його практичним навикам, не запропоновано.

Позиція інших учасників справи

У квітні 2019 року ПАТ «Запоріжтрансформатор» подало відзив на касаційну скаргу, у якому послалося на безпідставність її доводів.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 4 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 з 8 вересня 1987 року працював у ПАТ «Запоріжтрансформатор», з червня 2002 року - на посаді старшого інженера-технолога.

Наказом від 30 липня 2014 року № 565 ОСОБА_1 переведено на посаду старшого інженера-технолога в технологічний відділ підготовки виробництва (ТВПВ).

Наказом від 30 грудня 2014 року № 416 позивача звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано незаконними і скасовано наказ ПАТ «Запоріжтрансформатор» від 30 липня 2014 року № 565 та наказ від 30 грудня 2014 року № 416, а також поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді старшого інженера-технолога ТВПВ .

Наказом від 23 листопада 2015 року № 292лс (зі змінами згідно з наказом від 12 грудня 2016 року № 356лс) позивача поновлено на роботі на посаді старшого інженера-технолога технологічного відділу підготовки виробництва.

З цим наказом ОСОБА_1 ознайомлено 10 грудня 2015 року, а фактично допущено до роботи 11 грудня 2015 року після проходження медичного огляду та отримання відповідного медичного висновку.

27 листопада 2015 року генеральний директор ПАТ «Запоріжтрансформатор» звернувся до голови профспілки з листом щодо запланованого звільнення через три місяці 11 працівників, до яких не віднесено ОСОБА_1

Наказом від 30 листопада 2015 року № 909 «Про удосконалення організаційної структури управління технологічних служб підприємства» ліквідовано з 1 грудня 2015 року технологічний відділ підготовки виробництва як самостійну структуру підприємства.

Згідно з наказом від 11 грудня 2015 року № 943 скорочено штатну одиницю - посаду старшого інженера-технолога в бюро трансформаторного виробництва ТВПВ.

11 грудня 2015 року ОСОБА_1 попереджено про скорочення посади старшого інженера-технолога ТВПВ.

Наказом 11 березня 2016 року № 26 позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України - у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання позову та розгляду справи судом першої інстанції, встановлювалось, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У статті 19 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час перегляду справи в апеляційному та касаційному порядку, визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

У березні 2016 року позивач звернувся до ПАТ «Запоріжтрансформатор» з цим позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

17 жовтня 2019 року господарським судом Запорізької області відкрито провадження у справі № 908/2828/19 про банкрутство ПАТ «Запоріжтрансформатор», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном товариства.

18 жовтня 2019 року на офіційному вебсайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення про порушення справи про банкрутство ПАТ «Запоріжтрансформатор».

На дату відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача особливості розгляду справ відповідної категорії врегульовувались чинним у цей період Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», згідно зі статтею 10 якого усі майнові спори з вимогами до боржника вирішував суд, у провадженні якого перебувала справа про банкрутство.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення його в дію подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Відповідні положення Кодексу спрямовані на захист не лише прав банкрута, а й прав інших осіб, які мають вимоги до нього.

Захист прав таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Відповідні висновки щодо юрисдикції справ з позовними вимогами до боржника-банкрута викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц.

Таким чином, даний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Запоріжтрансформатор», щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно з частинами першою, другою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України редакції, чинній на час подання касаційної скарги).

З урахуванням зазначених вимог цивільного процесуального законодавства ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню.

Разом з тим, закриття провадження у справі призведе до перешкоджання позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням строків звернення з вимогами до боржника, встановлених статтею 45 Кодексу України з процедур банкрутства, а до цього - статтею 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

За таких обставин та на виконання чинного на час перегляду справи у касаційному порядку Кодексу України з процедур банкрутства суд приходить до висновку про передачу цієї справи до господарського суду Запорізької області, на розгляді якого перебуває справа № 908/2828/19 про банкрутство ПАТ «Запоріжтрансформатор».

Керуючись статтями 255, 409, 414, 415, 416 ЦПК України, статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2017 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року скасувати.

Матеріали справи № 334/1939/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди передати до господарського суду Запорізької області, на розгляді якого перебуває справа № 908/2828/19 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор».

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов