Справа № 645/6985/19
Провадження № 2/645/440/20
03 квітня 2020 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Федорової О.В.
за участю секретаря судового засідання Синьогуб А.Ю.,
представника позивача - адвоката Брек Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом:
про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку місця проживання,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила суд усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпоряджання своїм майном шляхом виселення ОСОБА_2 , з будинку за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку місця проживання у будинку. В обґрунтування позову посилалася на те, що у вказаному будинку, який належить їй на праві власності, проживає та зареєстрований, крім неї та її дитини, колишній чоловік ОСОБА_2 , який веде асоціальний спосіб життя, систематично влаштовує сварки та бійки перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, використовує нецензурну лайку, приниження, погрози фізичною розправою по відношенню до позивача та їхньої доньки, систематично провокує сімейні конфлікти, постійно свариться із сусідами, руйнує житлове приміщення, б`є посуд та меблі, та використовує житлове приміщення для зловживання наркотичними засобами та зберігає ці засоби у домоволодінні, за що він вже був засуджений вироком суду. Такі обставини, на думку позивача, є підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою судді від 06.11.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального провадження і призначено підготовче судове засідання у справі. Також, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.01.2020 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Брек Л.О. підтримали позов в повному обсязі та просили суд його задовольнити.
Відповідач правом на участь в судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання на адресу його проживання судових повісток, а також шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті суду.
Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 1/2 будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 30.01.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.А., що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно (а.с. 4, 5).
Відповідач ОСОБА_2 з 22.08.2003 року перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 , який був розірваний рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.06.2017 року по справі № 645/1579/17-ц (а.с. 9-10). Рішення набрало законної сили.
Відповідно до Інформаційних довідок з Реєстру територіальної громади міста Харкова, сформованих 05.08.2019 року та 05.11.2019 року, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8, 44).
За твердженням позивача, починаючи з 2017 року відповідач ОСОБА_2 своїми неправомірними діями робить неможливим сумісне проживання з нею та їхньою донькою.
Так, відповідно до витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.01.2017 року, від 02.07.2017 року, від 02.10.2017 року були внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме спричинення легких тілесних ушкоджень, у тому числі за адресою її мешкання (а.с. 15-17).
Відповідно до Висновку про результат розгляду заяви ОСОБА_1 , складеного ДОП СП ПП Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Панкратова Є.О. 12.09.2017 року, встановлено, що 27.08.2017 року приблизно о 23:30 год. за місцем мешкання між гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ґрунті неприязних відносин виник словесний конфлікт, після чого ОСОБА_1 викликала працівників поліції. З гр. ОСОБА_2 проведена профілактична бесіда про недопущення антигромадської поведінки в побуті (а.с. 19).
Згідно з Довідкою за результатами перевірки заяви гр. ОСОБА_1 , складеною 15.08.2019 року ДОП сектору превенції Немишлянського відділу поліції ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Лобковим Я.В., встановлено, що 28.07.2019 року до чергової частини Немишлянського відділу поліції надійшла заява від гр. ОСОБА_1 , 1976 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в якій вона просить прийняти міри до колишнього чоловіка гр. ОСОБА_2 , який на протязі довгого часу систематично влаштовує сімейні сварки. З вказаної довідки вбачається, що Немишлянським ВП вирішується питання про притягнення гр. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (а.с. 21).
Згідно з Довідкою ДОП сектору превенції Немишлянського відділу поліції ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Сербіна В.А. від 20.09.2019 року, до Немишлянського відділу поліції ГУ НП в Харківській області 29.08.2019 року надійшла заява ОСОБА_1 , 1976 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про вжиття заходів до колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який 29.08.2019 року знаходився в алкогольному сп`янінні, висловлювався брудною лайкою, погрожував фізичною розправою. До прибуття поліції ОСОБА_2 пішов у невідомому напрямку, під час проведення подальшої перевірки при виході за адресою: АДРЕСА_1 , двері домоволодіння ніхто не відчинив, опитати ОСОБА_2 стосовно вказаного факту не виявилось можливим, при встановленні останнього буде вирішено питання щодо притягнення його до відповідальності згідно з чинним законодавством (а.с. 20).
Крім того, позивач на підтвердження використання відповідачем житлового будинку АДРЕСА_1 не за призначенням надала засвідчену копію вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.09.2017 року по справі № 645/2350/17, яким ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України, а саме за незаконне виготовлення та зберігання наркотичних засобів у великих розмірах без мети збуту (а.с. 11-12). Вирок набрав законної сили. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що наркотичні засоби були виявлені на території приватного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ) під час відпрацювання виклику за фактом сімейної сварки за адресою: АДРЕСА_1 екіпажем патрульної поліції № 0809.
Також, позивач наголосила, що у її будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 також зберігає без відповідного дозволу зброю, про що також внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2019 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (а.с. 18).
В судовому засіданні за клопотанням представника позивача в якості свідка допитана ОСОБА_1 за згодою останньої. Свідок наголосила, що відповідач, не зважаючи, що його було засуджено за зберігання наркотичних засобів на території домоволодіння, власником якого вона є, продовжує систематично зберігати в будинку речовину, схожу на наркотики (пакетики з речовиною, різнокольорові пігулки, схожі на синтетичні наркотичні засоби), а також вона постійно прибирає розкидані по будинку використані відповідачем шприци із залишками крові. Також свідок наголосила, що ОСОБА_2 систематично руйнує меблі, вибиває замки, нишпорить по шафам та по особистим речам її та їхньої доньки, у зв`язку з чим вона вимушена зберігати грошові кошти, цінні речі та документи на роботі. Дитина боїться сама повертатися зі школи додому та після школи чекає доки вона прийде з роботи, щоб разом з нею піти додому. Свідок наголосила, що до ОСОБА_2 постійно приїжджають невідомі особи, які постійно погрожують їм фізичною розправою та погрожують спалити будинок, якщо останній не поверне їм гроші за наркотики. Востаннє вночі до них приїхали п`ять чоловіків, почали погрожувати та влаштували сварку, після чого ОСОБА_2 схопив рушницю та почав стріляти, у зв`язку з чим ці чоловіки втекли з подвір`я, та вона викликала поліцію, до приїзду якої ОСОБА_2 побіг в невідомому напрямку та кинув рушницю на городі. Співробітники поліції рушницю вилучили та за вказаним фактом було порушено кримінальне провадження.
Допитана в ході розгляду справи свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що вона є сусідкою позивача та відповідача, та є власницею і проживає в другій половині будинку АДРЕСА_1 . Свідок наголосила, що з 2017 року відповідач постійно влаштовує за місцем мешкання сварки та побої своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , у зв`язку з чим свідок неодноразово викликала поліцію. Також вказала, що відповідач постійно руйнує меблі, б`є посуд, псує житлове приміщення, де проживає позивач із дитиною, яка через це боїться повертатися додому. Дуже часто позивач із дитиною залишаються ночувати у неї, оскільки побоюються за своє життя через неадекватну поведінку відповідача. Крім того, свідок наголосила, що вона також побоюється за безпеку свою і своєї дитини, оскільки ОСОБА_2 дуже часто поводиться неадекватно, вона вважає, що останній є наркозалежним, оскільки про це свідчить його поведінка та руки зі численними слідами від ін`єкцій. Свідок вказала, що до відповідача неодноразово приїжджали підозрілі чоловіки, які гучно стукали у калитку, влаштовували сварки. Під час однієї зі сварок ОСОБА_2 схопив рушницю та почав палити, у зв`язку з чим свідок дуже злякалася, оскільки її дитина в цей час знаходилась на подвір`ї домоволодіння. На жодні зауваження відповідач не реагує.
Вказані пояснення свідків також підтверджуються Інформаційним листом УОП Немишлянського ОП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 09.10.2019 року, відповідно до якого за час проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 зарекомендував себе з негативної сторони, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 175-1, 178, 178-2 КУпАП, а також до кримінальної відповідальності. Систематично порушує громадський порядок, влаштовує сварки в сім`ї, зловживає спиртними напоями, веде антигромадський спосіб життя (а.с. 13).
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Пунктом 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (частина перша статті 116 ЖК УРСР).
Виходячи з аналізу змісту наведеної норми, стаття 116 ЖК УРСР вказує на те, що виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення можливо лише у разі:
- систематичного руйнування чи псування житлового приміщення;
- використання його не за призначенням;
- систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку.
У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатися заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів Житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов`язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір`ї а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.
Як роз`яснено у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів Житлово-будівельного кооперативу, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд вважає, що в ході розгляду цієї справи знайшли своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування своєї позовної вимоги про виселення відповідача з вказаного будинку без надання іншого житлового приміщення, оскільки:
- показаннями свідків підтверджується факт систематичного руйнування відповідачем та псування житлового приміщення,
- показаннями свідків та наданими письмовими доказами: витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення відносно позивачки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України саме за місцем її мешкання, а також інформацією щодо проведених перевірок співробітниками правоохоронних органів підтверджується факт систематичного порушення ОСОБА_2 правил співжиття, що робить неможливим для його проживання із ним в одному будинку;
- показаннями свідків та наданими копіями вироку суду та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України підтверджується факт використання ОСОБА_2 житлового будинку не за призначенням, а саме для протиправного зберігання наркотичних засобів та зброї.
Також суд зважає, що до ОСОБА_2 неодноразово попередньо вживатися заходи попередження, що застосовуються органами внутрішніх справ, проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 систематично продовжує вчиняти навмисні дії, ігноруючи звичайні правила користування житловими приміщеннями, не виконує вимог про дотримання тиші в будинку і на подвір`ї, та систематично вчиняє інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в житловому будинку.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову в цій частині.
Стосовно позовної вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку в будинку АДРЕСА_1 , суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Позовна вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку є похідною від вимоги про виселення, а тому підстави для її задоволення відсутні.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку місця проживання - задовольнити частково.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпоряджання своїм майном шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з будинку за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.ст. 284, 285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_3 , номер та серія паспорту не відомі, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 06 квітня 2020 року.
Суддя О.В. Федорова