Номер провадження: 22-ц/813/1730/20
Номер справи місцевого суду: 520/3777/18
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

03.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Дрішлюка А.І., дослідивши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №1 в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар Олексія Миколайовича, Державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рогатін Владислав Олексійович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чернишева Наталія Георгіївна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію право власності, знесення самочинно збудованих двоповерхових будівель, -

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2018 року заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 1, що дії в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, знесення самочинно збудованих багатоповерхових будинків. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в ході перевірки було встановлено, що на підставі рішення Народного суду м. Одеси від 26.12.1975 року було визнано право власності на 31/50 частку житлового будинку, який в цілому складається з житлова площа - 19,1кв.м., загальна площа - 38,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 , та 19/50 частки цього будинку за ОСОБА_7 . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 13.09.2016року за реєстровим №3-545, ОСОБА_8 перейшло у спадок 31/50 частки житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Одеською державною нотаріальною контролю 04.08.2010 року за реєстровим №5-1669, ОСОБА_9 перейшло у спадок 19/50 часток зазначено будинку В подальшому ОСОБА_8 на підставі договору дарування було передано ОСОБА_5 безоплатно 31/50 частку вищезазначеного будинку, у зв`язку з чим та на підставі висновку щодо технічної можливості виділу в окрему одиницю об`єкту нерухомого майна - садибний (індивідуальний) житловий, державним реєстратором Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар О.М.,внесено зміни у право власності на об`єкт нерухомого майна та зареєстровано за ОСОБА_5 1/1 частки власності на житловий будинок. В подальшому Ѕ частка даного будинку була відчужена ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2017 року, та на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2017 року було відчужено Ѕ частку будинку ОСОБА_1 .. Проте, в подальшому зазначені частки вищевказаного будинку на підставі договорів купівлі-продажу були відчужені ОСОБА_10 , у зв`язку із чим на момент звернення до суду із позовною заявою, ОСОБА_11 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач стверджує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 2554 від 21.06.2017 року та № 2545 від 2106.2017 року шляхом продажу ОСОБА_9 набули у власність по 1/2 частин житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . Державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В зареєстровано поділ нерухомого майна, в результаті якого зареєстровано спільну часткову власність по 1/2 за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , та на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, позивач вказує на те, що в процесі поділу об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,3кв.м., утворилось три нових об`єкти загальною площею 99 кв.м. ( АДРЕСА_1 ), 104.8 кв АДРЕСА_1 ) та 106,2 кв.м . ( АДРЕСА_1 ). Разом з тим, як зазначає прокурор, згідно інформації, наданої Департаментом комунальної власності Одеської міської ради рішення щодо передачі у власність чи користування земельних ділянок, за адресою: АДРЕСА_3 , Одеською міською радою не приймались, звернення щодо оформлення землекористування за вказаною адресою до Департаменту не надходили. Окрім того, відсутні відомості щодо звернення за реєстрацією дозвільної документації на вищезазначені об`єкти будівництва.

Прокурор стверджує, що на земельних ділянках, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , розташовані об`єкти незавершеного будівництва - три двоповерхові котеджі, і на момент перевірки на вищевказаних земельних ділянках велись будівельні роботи. Позивач посилається на те, що державним інспектором було видано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_12 приписи щодо усунення порушення земельного законодавства, а саме оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 . у АДРЕСА_6 денний термін з дня отримання припису. Крім того, в Управлінні відсутні будь-які відомості щодо звернення за одержанням права на виконання будівельних робіт за вказаною адресою. Враховуючи викладене, прокурор вважає, що оскільки забудовник ОСОБА_1 не тільки не виконав приписи Управління ДАБК ОМР щодо приведення у первісний стан об`єкту самочинного будівництва, а навпаки вжив заходи щодо незаконної реєстрації права власності на новостворений самочинний об`єкт будівництва, є всі підстави для знесення цього об`єкта самочинного будівництва.

Також, прокурор стверджує, що вказаний самочинно побудований ОСОБА_1 об`єкт знаходиться на земельній ділянці, яка йому не належить, а перебуває у власності територіальної громади м. Одеси. З посиланням на те, що записи про реєстрацію права власності на житлові будинки у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно містять недостовірні відомості про наявність права власності на самовільно реконструйований об`єкт нерухомості, прокурор вважає, що вони підлягають скасуванню за рішенням суду, як і реєстрація права власності на самовільно реконструйований об`єкт нерухомості, а договори купівлі-продажу повинні бути визнані недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року вирішено позовні вимоги Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради задовольнити частково, вирішено скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 ; на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про внесення змін до права власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_5 ; визнати недійсними договори купівлі-продажу від 12.08.2017 року зареєстрований в реєстрі за №1238, від 12.08.2017 року зареєстрований в реєстрі за №1234; від 16.08.2017 року зареєстрований в реєстрі за №1259; зобов`язати ОСОБА_1 знести самочинно збудовані двоповерхові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ; та стягнути відповідачів витрати по сплаті судового збору. В решті позовних вимог вирішено відмовити (т.3, а.с.65-91).

21 січня 2019 року ОСОБА_1 через канцелярію Київського районного суду м. Одеси подав апеляційну скаргу на рішення від 10 грудня 2018 року. В якій просив скасувати частково рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року, а саме відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (т.3 а.с 97-104).

25 травня 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Колеснікова Г.Я.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року вважати неподаною та повернуто апелянту у зв`язку з несплатою апелянтом судового збору (т.3 а.с 112-113).

24 липня 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_4 на вищезазначене рішення, в які апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуваним рішенням було незаконно позбавлено апелянта права власності на житлові будинки, оскільки вони були набуті апелянтом у відповідності до вимог діючого законодавства та зовсім не взято судом до уваги та не надано належної оцінки жодним із доводів проти задоволення зазначеного позову, котрі були надані сторонами до суду першої інстанції. Крім того, апелянт зазначає, що в позивача відсутнє право на звернення із зазначеним позовом до суду, оскільки спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності та відповідно право на звернення із зазначеними позовними вимогами мають право відповідні органи місцевого самоврядування. Також апелянт зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що під час проведення зазначеної в позовній заяві перевірки відсутні дані про проведення фото-, відео фіксації виконання таких робіт. Крім того, апелянт також просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, у зв`язку із тим, шо копію оскаржуваного рішення апелянтом на момент звернення до суду із апеляційною скаргою отримано не було (т.3, 117-130).

Ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Дрішлюк А.І.) провадження за вищевказаним рішенням було відкрито та ухвалою від 10 жовтня 2019 року призначено справу до розгляду.

30 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав через канцелярію Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що порушення відповідачем інтересів держави, а також наявність визначених законом підстав для звернення до суду прокурора, ані в позовній заяві, ані в оскаржуваному судовому рішенні, не доведено. Відповідно, у заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №1 відсутнє право на звернення з даним позовом, а Одеська міська рада та Управління ДАБК Одеської міської ради за таким позовом, відповідно до ч.5 ст. 56 ЦПК України, статусу позивача не набувають. Крім того, апелянт вважає, що обставини, на які посилається суд І інстанції в оскаржуваному рішенні, не свідчать та не доводять факту виконання відповідачем ОСОБА_1 будівельних робіт із будівництва житлових будинків. Також, на думку апелянта жодні правові підстави та умови для здійснення Управлінням ДАБК ОМР, щодо ОСОБА_1 зазначених заходів ДАБК, внаслідок яких складено додані до позовної заяви акти, протокол приписи та постанови, були відсутні. Відтак, здійснення управлінням таких заходів відносно ОСОБА_1 від 15.08.2017 року виходило за межі наданих управлінню повноважень та визначеної для нього законом компетенції, а тому складені внаслідок здійснення таких заходів приписи та постанови є протиправними. Апелянт також вказує на те, що передбачені у ч.4, 7 ст.356 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» умов для знесення будинків відсутні. Наявність таких умов в оскаржуваному рішенні не доведена. Та судом першої інстанції не було доведено, що житлові будинки були збудовані відповідачем ОСОБА_1 саме у 2017 році, а тому є самовільними. Крім того, суд І інстанції жодним чином не довів, що саме знесення трьох житлових будинків, виникнення і перехід прав власності, на які були неодноразово зареєстровані у державному реєстрі та здійснено за нотаріально посвідченими угодами, дійсно відповідає інтересам суспільства. Апелянт просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2018 року скасувати частково, а саме в частині, у якій було задоволено позовні вимоги, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст оскаржуваного рішення було складено 22 грудня 2018 року, апеляційну скаргу було подано до Одеського апеляційного суду 30 березня 2020 року, отже апелянтом було пропущено строк на апеляційне оскарження даного рішення.

Пропуск строку на апеляційне оскарження апелянт пояснює тим, що ним вже подавалася скарга до Одеського апеляційного суду 21 січня 2019 року, але як дізнався з матеріалів справи його представник лише у січня 2020 року, ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2019 року (головуючий суддя Колесніков Г.Я.) апеляційну скаргу було повернуто у зв`язку з несплатою апелянтом судового збору. Апелянт вказує, що не отримував дану ухвалу, та ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, а дізнався про вказані обставини лише після ознайомлення з матеріалами справи.

Одеський апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про отримання апелянтом копії ухвали Одеського апеляційного суду від 04.03.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху (головуючий суддя Колесніков Г.Я.), датоване 06.04.2019 року (т.3, а.с 111). Крім того, в матеріалах даної справи наявне рекомендоване повідомлення про отримання апелянтом копії ухвали про відкриття, Одеського апеляційного суду від 02.08.2019 року (головуючий суддя Дрішлюк А.І.) за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , датоване 22.08.2019 року (т.3 а.с 161). Також в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення, про отримання апелянтом повістки про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_4 на 16.01.2020 року, датоване 28.10.2019 року (т.3, а.с 211). Всі наведені процесуальні матеріали направлялися за однією і тією ж адресою, зазначеною в позовній заяві та апеляційних скаргах, які були подані самим апелянтом, а саме АДРЕСА_7 . Враховуючи наведене, апелянт повинен був дізнатись раніше про існування вказаного рішення та ухвали, якою йому було повернуто апеляційну скаргу, ніж подав апеляційну скаргу.

Відповідно підстави заявлені ОСОБА_1 не можливо визнати належними та потребують додаткового обґрунтування.

Відповідно до ч.3 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без руху у зв`язку із пропуском апелянта строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, та надати апелянту строк на усунення недоліків, а саме подання до суду обґрунтованого та вмотивованого клопотання про поновлення строку, із зазначення поважних причин такого пропуску.

Керуючись ч.4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 31, 33, 260, 175, 177, 185, ч. 4 ст. 356, 357 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №1 в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар Олексія Миколайовича, Державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рогатін Владислав Олексійович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чернишева Наталія Георгіївна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію право власності, знесення самочинно збудованих двоповерхових будівель - залишити без руху.

Повідомити апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Роз`яснити апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. ст. 185, 357 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак в частині визначення судових витрат може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк