Справа № 128/3767/15-ц
Провадження № 22-ц/801/782/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Оніщук В. В.
УХВАЛА

02 квітня 2020 рокуСправа № 128/3767/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т.О., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 ,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Оніщука В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про визнання недійсними та скасування рішень Якушинецької сільської ради, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

встановив:

В провадженні Вінницького апеляційного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про визнання недійсними та скасування рішень Якушинецької сільської ради, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

30 березня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Оніщуку В.В.

Заява мотивована тим, що суддею-доповідачем у справі було безпідставно постановлено ухвали про поновлення скаржникам строку на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито апеляційне провадження у справі, що викликає сумніви в його об`єктивності та неупередженості.

Дослідивши заяву про відвід судді та матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що правових підстав для її задоволення немає.

У заяві про відвід ОСОБА_1 зазначає про те, що на її думку апеляційна скарга подана скаржниками з пропуском тридцятиденного строку на апеляційне оскарження, оскільки відповідачі отримали копію оскаржуваного судового рішення 15 січня 2020 року, а подали апеляційну скаргу 17 лютого 2020 року.

Такі доводи заявника є помилковими, з огляду на наступне.

За правилами ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 124 ЦПК України останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а також їх представник адвокат Кудельський А.А. копію рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року отримали 15 січня 2020 року (т.3 а.с. 141), а апеляційну скаргу подано через поштове відділення зв`язку 14 лютого 2020 року, що підтверджується відміткою поштового відділення на конверті (т.3, а.с. 157).

Отже, у даному випадку за правилами ст. 123 ЦПК України строк на подання апеляційної скарги обчислюється починаючи з наступного дня після отримання копії рішення суду першої інстанції, тобто з 16 січня 2020 року і тридцятиденний строк закінчується саме 14 лютого 2020 року.

Здавши апеляційну скаргу до відділення поштового зв`язку 14 лютого 2020 року, скаржники отримали право на право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до положень ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

За вказаних обставин, доводи ОСОБА_1 щодо безпідставного поновлення скаржникам строку на апеляційне оскарження не заслуговують на увагу, оскільки є власними міркуваннями заявника, які спростовуються матеріалами справи та нормами ЦПК України.

В частині доводів заяви ОСОБА_1 про відкриття апеляційного провадження у справі без сплати судового збору, то слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційну скаргу подано двома відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» уразі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Аналогічним чином вирішується й питання сплати судового збору за подання апеляційних чи касаційних скарг у відповідних справах.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без руху з підстав не сплати судового збору в розмірі 6343,20 грн. кожним із скаржників та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

18 березня 2020 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника, усунув недоліки апеляційної інстанції, надавши квитанцію про сплату судового збору в розмірі 6343,20 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 березня 2020 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 відкрито апеляційне провадження.

ОСОБА_3 не виконала вимоги ухвали Вінницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року та відповідно не усунула недоліки апеляційної скарги, а тому ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року повернуто скаржнику.

Отже, вказані доводи заявника також є безпідставними.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Згідно із частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, проаналізувавши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Оніщука В.В. від участі у розгляді справи № 128/3767/15-ц, колегія суддів дійшла висновку, що доводи цієї заяви зводяться до незгоди позивача з процесуальними рішеннями, а саме: ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року про поновлення строку на апеляційне оскарження і залишення апеляційної скарги без руху та з ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 березня 2020 року про відкриття апеляційного провадження у справі, що відповідно свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Оніщука В.В..

Будь-яких інших підстав для відводу, передбачених статтями 36 та 37 ЦПК України, ОСОБА_1 не вказала.

У частинах 2 , 3 ст. 40 ЦПК України зазначено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

З огляду на викладене та враховуючи підстави заявленого відводу, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений відвід є необґрунтованим, у зв`язку з чим вирішення питання про відвід слід передати судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що зазначення ОСОБА_1 у поданій нею заяві про намір звернутися до Вищої ради правосуддя зі скаргою на дії судді Оніщука В.В., може бути оцінено як спроба тиску на суд та може мати наслідком вжиття судом відповідних заходів реагування у спосіб визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Оніщука В.В. визнати необґрунтованою.

Вирішення питання про відвід судді Оніщука В.В. передати на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Оніщук

Судді: Т.О. Денишенко

С.К. Медвецький