Ухвала

02 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 200/17605/17

провадження № 61-4430ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 14 травня 2016 року у м. Дніпро в районі перехрестя проїзних частин вулиць Запорізьке шосе та Панікахи сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля INFINITI QX56, державний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля Шевроле Авео SF 694, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. ДТП сталася з вини водія ОСОБА_2 .

Згідно висновку експерта автотоварознавця ОСОБА_4 від 28 липня 2016 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля INFINITI QX56, державний номер НОМЕР_1 , становить 100 793 грн 97 коп. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 не була застрахована. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем INFINITI QX56, державний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності позивачу, була застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта».

Посилаючись викладені обставини просила стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування завданої майнової шкоди 793 грн 97 коп., витрати на оплату за проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 500,00 грн; витрати на оплату за подання телефонограми у розмірі 1 019 грн 91 коп., стягнути з МТСБУ на відшкодування майнової шкоди 100 000 грн.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої майнової шкоди 793 грн 97 коп., витрати на оплату за проведення експертного дослідження авто-товарознавця в розмірі 1 500 грн, судовий збір у розмірі 229 грн 40 коп., всього стягнуто 2 523 грн 37 коп.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 100 000 грн, судовий збір у розмірі 1 000 грн, всього стягнуто 101 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року в частині позовних вимог до Моторно (транспортного) страхового бюро України скасовано. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про судові витрати.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем було пропущено річний строк, передбачений пунктом 37.1.4 статті 37 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є присічним і поновленню не підлягає, для звернення з даними вимогами до МТСБУ.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 росить скасувати постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 102 293 грн 97 коп. (оспорювана сума - 100 000 грн), яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100 = 210 200).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки правова невизначеність щодо строків звернення до суду із вимогами про стягнення страхового відшкодування у разі настання дорожньо-транспортної пригоди згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», також справа містить виключну правову проблему та стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що розгляд цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

При вирішенні спору суд дав оцінку доводам сторін, прийняв судове рішення відповідно до існуючої судової практики, яка не суперечить постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко