Справа № 189/1519/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.04.2020 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Покровської районної Державної адміністрації Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Покровської районної Державної адміністрації Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12.04.2017 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 03 від 12.04.2017 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час позивачкою подано позовну заяву до Покровського районного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу з відповідачем. Позивачка та відповідач проживали у спільному шлюбі 2 роки та майже 4 місяці, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль, все вищевказане більше стосувалося першого року спільного життя. Останній час сторони не можуть проживати разом як одна сім'я, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються. Сварки та скандали неодноразово відбувались з боку відповідача в присутності їхнього сина. В зв`язку із вчиненням сімейних сварок з боку відповідача, які тяжким чином впливають на психічний стан малолітнього сина, та кожен раз спричиняли позивачці та дитині душевні страждання, що в подальшому може суттєво вплинути на його психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь-якої сім'ї, позивачкою вирішено шлюб з ОСОБА_2 розірвати та забрати малолітню дитину із собою, за новим місцем проживання, оскільки їхній малолітній син ОСОБА_3 в присутності батька, який дуже часто перебуває в стані алкогольного сп`яніння, почувається стривоженим, схвильованим, занепокоєним, плаче, ховається від батька, погано спить, часто прокидається вночі та плаче. Позивачка неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. Позивачка, як мати їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для сина належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне проживати разом з сином окремо від відповідача. Переконана, що їхній син повинен проживати разом з нею, оскільки: позивачка любить свого сина і спроможна забезпечити його всім необхідним. Постійно слідкує за станом здоров`я дитини, за його розвитком, виховує та піклується про нього, у позивачки з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного. З огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір`ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно - вольової мотивації, можливостей та часу приділяти дитині увагу. Відповідач та його батьки декілька разів висловлювалися з погрозами на адресу позивачки, що заберуть дитину до себе. Після подання до суду документів про розірвання шлюбу з відповідачем, ОСОБА_2 вкотре влаштовував в стані сильного алкогольного сп`яніння скандал, виганяв її з дому та забороняв спілкуватися з дитиною. Протягом декількох тижнів, у зв`язку із вчиненням перешкод з боку відповідача, позивачка не може спілкуватися з дитиною, відвідувати сина та піклуватися про нього. Після неодноразових, невдалих спроб налагодити відносини з відповідачем та вирішити питання щодо виховання та утримання сина, визначення його місця проживання, позивачка звернулася із заявою до Служби у справах дітей Покровської РДА Дніпропетровської області з питання визначення місця проживання дитини разом з позивачкою. Так, 05.09.2019 року комісією з питань захисту прав дитини Покровської РДА вирішено визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 за її фактичним місцем проживання. Відповідач рішення комісії з питань захисту прав дитини Покровської РДА від 05.09.2019 року ігнорує, і досі спілкування з сином забороняє, тому позивачка вимушена звернутися до суду з питання визначення місця проживання малолітнього сина разом з позивачкою. Також просить врахувати те, що відповідач не має постійної роботи та заробітку, має схильність до вживання спиртних напоїв, що може негативно позначитись на вихованні дитини. Поведінка відповідача до членів своєї сім'ї характеризується грубістю. Він емоційно не врівноважений та схильний до фізичних образ. Відповідач зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, по декілька днів не ночує вдома, належної уваги та виховання своїй дитині надати не може. Відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, про що його притягнуто до адміністративної відповідальності, однак відповідач продовжує зловживати алкогольними напоями та керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про відсутність у відповідача будь - якої відповідальності. Крім того, своїми діями відповідач загрожує життю та здоров`ю малолітнього сина, оскільки неодноразово керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння в якому перебував малолітній син, на зауваження та заборони позивачки не реагував. Після розірвання шлюбу, та визначення місця проживання дитини, позивачка буде проживати окремо від відповідача разом з неповнолітнім сином в житловому будинку її батьків, в якому згідно акту депутата Чаплинської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області є всі належні умови для проживання малолітньої дитини. За місцем свого проживання в с. Чаплине, позивачка планує подати заяву про зарахування її сина до дитячого садка та влаштуватися на роботу, оформити всі види соціальних допомог, на які позивачка має право за законом, з метою отримання доходу для подальшого належного утримання дитини. Крім того, за новим місцем проживання позивачка планує підписати декларацію з сімейним лікарем в лікарні за своїм новим місцем проживання, з метою отримання нею та малолітнім сином належної медичної допомоги. Вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їхньої дитини. У зв`язку з чим, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності представника позивачки та представника третьої особи, які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 позов підтримує, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи судом був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивачки не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник третьої особи служби у справах дітей Покровської РДА Дніпропетровської області - Степаненко В.М. позов визнає, не заперечує проти його задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.04.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 03 (а.с. 7).

Згідно копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_5 від 06.08.2019 року, встановлено, що ОСОБА_5 проживає по АДРЕСА_1 у власному будинку, який оформлений на померлого чоловіка ОСОБА_6 Загальна площа будинку - 43,0 кв. м, жилої - 14,3 кв. м, присадибної ділянки - 0,07 га. Має все необхідне для проживання дитини: ліжко, одяг, іграшки. В будинку охайно (а.с. 9).

Як вбачається з копії витягу з протоколу № 12 засідання комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 05.09.2019 року, комісією прийнято рішення про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із його матір`ю ОСОБА_1 за її фактичним місцем проживання у с. Чаплине Васильківського району; рекомендовано ОСОБА_2 передати малолітнього ОСОБА_3 матері ОСОБА_1 ; рекомендовано ОСОБА_1 не перешкоджати батькові спілкуванню зі своєю дитиною; рекомендовано ОСОБА_1 зважаючи на те, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 років, з метою забезпечення належного рівня проживання малолітньому ОСОБА_3 , оформити усі види соціальних допомог, на які вона має право за законом; рекомендовано, у разі не згоди із рішенням комісії з питань захисту прав дитини щодо визначення проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із матір`ю, дане питання вирішувати в судовому порядку (а.с. 10).

Як вбачається з копій постанов Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 року, 23.07.2019 року, відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП України (а.с. 12,14).

З копії талону - повідомлення єдиного обліку № 4065 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до Покровського ВП СВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про те, що ОСОБА_2 не віддає їй дитину (а.с. 15).

Рішенням виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради від 27 вересня 2019 року № 53, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 в с. Чаплине Васильківського району (а.с. 32).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За ст. 150 СК України виховання дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов`язком батьків.

В силу ст. 157 СК України витання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Згідно вимог ст. ст. 7,155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Пункт 1 ст. 3 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із п.1 ст. 9 забезпечується, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи вік малолітньої дитини та потребу дитини в материнській опіці, враховуючи відсутність виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю,суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному, оскільки батько не може надати належного виховання та піклування малолітній дитині. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 . Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 у розмірі 768 грн. 40 коп. на підставі ст. ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 141, 257, 259, 263-265, 273, 280-282, 353-355 ЦПК України, ст. ст. 141,150, 157, 161 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Покровської районної Державної адміністрації Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити його проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.С. Пустовар