Справа № 148/511/20
Провадження №2-о/148/40/20
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

06 квітня 2020 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Грох Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, за участю: заявника - ОСОБА_1 , представника заявника - ОСОБА_3 , представника заінтересованої особи - ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 26.01.2016 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . У шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В даний час дитина відвідує дитячий садочок. Згодом, 12.09.2018 подружжям придбано житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який було оформлено на чоловіка. Договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Тульчинського нотаріального округу Ковганич А.В., знаходиться у заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Заявник вважає, що набутий під час шлюбу житловий будинок, в силу ч. 3 ст. 368 ЦК України, є спільною сумісною власністю подружжя, і належить, відповідно до ст. 60 СК України, дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, майно, набуте подружжям за час шлюбу, автоматично належить обом членам сім`ї, незалежно від того, хто з них записаний в реєстраційних документах та в реєстрах (рухомого, нерухомого майна), а отже, заявник вважає, що є співвласником вищевказаного житлового будинку.

Таким чином, заявник, будучи співвласником майна, відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, має право володіти, користуватися ним та, за згоди співвласника, відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦК України, - розпоряджатися ним.

В кінці грудня 2019 року між подружжям виникла сварка, в результатя якої, заявник зібрала свої речі, забрала сина і поїхала проживати до батьківської хати в АДРЕСА_2 , звідки кожного дня їздила на роботу.

Однак, через оголошення всеукраїнстького карантину, добиратись на роботу та з роботи стало складно, через що вона вирішила повернутись жити до будинку, співвласником якого вона є.

Так, 25.03.2020 заявник, прийшовши з роботи, потрапити у будинок не змогла. Як виявилось, її чоловік ОСОБА_2 без її відома та згоди поселив у будинку коханку, а її до будинку не пустив. Разом з коханкою ображали її нецензурною лайкою. Заявник була вимушена проситись на ніч по знайомим.

Після чого, 26.03.2020 вона звернулась до дільничого інспектора Бондаря С.П., який обслуговує Кинашівську територіальну громаду, та разом з ним і двома свідками - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийшли до будинку по АДРЕСА_1 . Однак, ОСОБА_2 двері не відчинив, сказавши по телефону дільничому, що його нема вдома та викликав поліцію.

Заявник 28.03.2020 знову намагалась потрапити до будинку, але чоловік її в черговий раз не впустив, завдавши шкоди її психологічному здоров`ю.

Такими діями ОСОБА_2 здійснив домашнє насильство, що полягає у позбавленні житла, на яке вона має право. Він вчинив щодо неї економічне та психологічне насильство.

За фактом домашнього насильства заявник 28.03.2020 викликала поліцію, після приїзду працівники якої порадили їй звернутися до суду, оскільки чоловік заявниці повідомив, що він записаний в реєстраційному документі власником будинку, і тому вона не має права на даний будинок, в якому перебуває інша жінка, і тому він її не впустить.

Вказані обставини стали причиною звернення заявника до суду з даною заявою.

Просить видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 строком на шість місяців, з покладенням на нього обов`язків з усунення перешкод, які чиняться ОСОБА_1 у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме:

- надання ОСОБА_1 вільного та безперешкодного доступу і безперешкодного володіння та користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 , а також меблями та іншими речами, що у ньому знаходяться;

- заборони розпоряджатися вищевказаним майном без згоди іншого співвласника, тобто заявниці, в тому числі, поселяти до будинку третіх осіб, або водити до будинку коханок.

У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали, посилаючись на викладені у ній обставини. Представник заявника в обгрунтування вимоги щодо заборони поселяти до будинку третіх осіб, або водити до будинку коханок, також, зазначила, що наявність у будинку іншої жінки, у випадку, якщо заявник буде там проживати з дитиною, буде наносити психологічну шкоду заявнику та дитині.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Суду пояснив, що житловий будинок не є спільно нажитим майном, оскільки його придбано за кошти заінтересованої особи ОСОБА_2 , які він отримав за військову службу, та зареєстровано право власності на нього ж. Визнав, що в будинку перебуває третя особа. Вважає, що заявником не доведено, що житловий будинок є спільною власністю подружжя.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, йому відомо, що заявник певний період часу не проживала у будинку в с. Кинашів. Вона не може туди потрапити через невідомі йому причини. Заявник зверталася до нього зі скаргами, з приводу того, що її чоловік не пускає до будинку. Був випадок, коли він на прохання заявника, приїздив до будинку, але там нікого не було. Іншого разу вони також приїздили, викликали дільничого, поліція приїхала, це було приблизно 25-26 березня 2020 року.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона разом працює з заявником, вони знаходяться в одному кабінеті, тому їй відомо, що чоловік заявника неодноразово не впускав останню до будинку. Був випадок, коли заявник просила її під`їхати до будинку, оскільки не могла туди потрапити. Тоді ще був присутній дільничий інспектор поліції. Будинок був закритий. Вона чула, що чоловік заявника повідомив по телефону дільничого, що в будинку проживає інша жінка, там є її речі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою заявника, вона бачила як заявник восени забрала речі і виїхала з будинку. Заявник з будинку пішла сама, її ніхто не виганяв. Речі вивезла машиною. Десь, починаючи з 25 березня 2020 року, заявник почала приходити до будинку. Вона приходила і вночі також, стукала у вікна, у двері, виключала їм на рубильнику світло, щоб хтось вийшов з будинку. У чоловіка заявника в даний час є співмешканка. Свідку з 10.03.2020 відомо, що в будинку проживає інша жінка. Коли заявник пішла проживати з будинку, вона віддала ключі від будинку та повідомила, що вона тут жити не буде, бо у них з чоловіком не ладяться відносини. Подружжя ОСОБА_9 з дитиною у них з`явились на вулиці менше півтора роки тому. Також, їй відомо, що 25.03.2020, близько 23 год. заявник приходила до будинку. Вона чула, що між заявником та співмешканкою був конфлікт, вони обізвали одна одну. Виклик поліції був 26.03.2020.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона є сусідкою заявника в с. Кинашів. Їй поздвонив заінтересована особа - ОСОБА_11 восени 2019 року, сказав, що ОСОБА_12 прийде принесе ключі від будинку. Коли вона принесла ключі, розповіла, що виїхала проживати у м. Тульчин, бо вона не ладить з чоловіком. В тому будинку зараз нікого не має. Разом подружжя у тому будинку проживали більше одного року.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він з заявницею знайомий з тих пір, коли ОСОБА_6 , з яким він також не був знайомий, подзвонив до нього та попросив допомоги у вирішенні сутуації, що чоловік заявниці не пускає її до хати. Це було приблизно півтора тижні тому назад. Також, ОСОБА_6 зазначив, що чоловік заявника начеб-то знаходиться вдома. Коли він приїхав на місце події, то зрозумів, що всі присутні зв`язувались по телефону з чоловіком заявника. По приїзду на місце події, він впевнився, що чоловіка заявника дійсно не має вдома, він з ним поспілкувався по телефону і той його повідомив коли приїде додому, а також те, що заявник зібрала речі і пішла жити до матері, і що вона не має права там проживати, оскільки будинок куплений за його кошти, які він отримав за військову службу. В даний час у нього є інша жінка і він має намір розлучитися з заявником.

Матеріали виїзду він ніяким чином не оформляв. Заявник на місці події показала йому паспорт з припискою у даному будинку та повідомила, що будинок куплений у шлюбі.

Заслухавши заявника, її представника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом ДРАЦС Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області 26.01.2016 (а.с. 7), 26.01.2016 між заявником ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 16.09.2016 Відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 67), ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 .

Згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 09.02.2016 Тульчинським РС УДМС України у Вінницькій області (а.с. 4-5), заявник ОСОБА_1 з 14.01.2019 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 205360580, сформованої 26.03.2020 (а.с. 26-27), за ОСОБА_2 12.09.2018 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору кіпівлі-продажу серії та номер 702, від 12.09.2018, видавник: приватний нотаріус Тульчинського районного нотаріального округу Ковганич А.В.

Згідно довідки Тульчинської філії ТОВ "ФУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" №04 від 30.03.2020 (а.с. 28), судом всановлено, що заявник ОСОБА_1 працює в даному підприємстві на посаді начальника виробничої лабораторії з 02.01.2018.

Син заявника ОСОБА_1 та заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_5 відвідує Тульчинський заклад дошкільної освіти №5, що підтверджується довідкою даного закладу №8 від 30.03.2020 (а.с. 29).

Відповідно до копії службової характеристики командира військової частини НОМЕР_4 , заінтересована особа - сержант ОСОБА_2 по місцю служби характерисується з позитивної сторони.

Відповідно до копії листа військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.08.2018, заінтересовану особу ОСОБА_2 повідомлено, що йому призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 440500 грн.

Також, представником заінтересованої особи надано суду ксерокопію позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , адресованої Тульчинському районному суду Віницької області, з відміткою штампу вхідної кореспонденції суду "02.04.2020", про розірвання шлюбу.

Відповідно до матеріалів звернення заявника ОСОБА_1 від 28.03.2020 до Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області, оглянутих в судовому засіданні, судом встановлено, що ОСОБА_1 28.03.2020 зверталася до поліції з приводу того, що її чоловік не впускав до будинку, співвласником якого вона є, просила прийняти відповідні міри. Відповідно до письмових пояснень заінтересованої особи ОСОБА_2 , що містяться в матеріалах звернення, останній пояснив, що він з 2016 року перебуває у шлюбі з заявником ОСОБА_1 . В кінці осені 2019 року вона залишила житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому повідомивши, що залишає місце проживання за даною адресою. Також, ОСОБА_2 зазначив, що будинок куплений за його власні кошти, які він отримав від держави за отриману інвалідність.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено главою 13 розділу IV ЦПК України.

Заявник вказує, що вона є постраждалою від домашнього насильства, а саме психологічного та економічного, з боку її чоловіка - ОСОБА_2 , та, відповідно, наділена правом звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана, зокрема, особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовдно кривдника має, зоокрема, постраждала особа або її представник.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя.

Судом, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, обставин справи та показів свідків, встановлено, що заявник є постраждалою від домашнього насильства, проживає на території Тульчинського району Вінницької області, а тому має цілком законне право на звернення до Тульчинського районного суду Вінницької області з такою заявою.

Пункти 3 та 4 частини першої статті Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначають поняття домашнього та економічного насильства.

Так, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до п. 5, 6, 7, 8, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Заявник у заяві про видачу обмежувального припису просить суд видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 строком на шість місяців, з покладенням на нього обов`язків з усунення перешкод, які чиняться їй у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме:

- надання їй вільного та безперешкодного доступу і безперешкодного володіння та користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 , а також меблями та іншими речами, що у ньому знаходяться;

- заборони розпоряджатися вищевказаним майном без згоди іншого співвласника, тобто без її згоди, в тому числі, поселяти до будинку третіх осіб, або водити до будинку коханок.

У змісті заяви про видачу обмежувального припису та у судовому засіданні заявник та її представник стверджують, що заявник є співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та володіє ним на праві спільної сумісної власності, оскільки даний будинок придбаний під час шлюбу, не зважаючи на те, що право власності на даний будинок зареєстровано за ОСОБА_2 .

Представник заінтересованої особи заперечує такі доводи заявника, вказуючи, що ОСОБА_2 є повним власником даного житлового будинку.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, як зокрема, усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, за ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 27.02.2019, при розгляді справи № 755/4757/16-ц, Верховний Суд звертає увагу на презумпцію спільної власності подружжя, набутого в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

В свою чергу, представником заінтересованої особи належними та допустимими доказами не спростовано в судовому засіданні того, що вищевказаний житловий будинок не є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство економічного характеру щодо заявника ОСОБА_1 , не впускаючи її проживати до будинку, у якому вона зареєстрована, чим створює їй та їх спільній дитині житлові незручності, є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення ним домашнього насильства такого ж характеру, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи та малолітньої дитини, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи і показами свідків.

Тому суд вважає, що з метою забезпечення ефективного захисту, слід застосувати обмежувальний припис, шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності - надати заявнику ОСОБА_1 вільний та безперешкодний доступ і безперешкодне користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , а також меблями та іншими речами, що у ньому знаходяться.

Також, суд вважає доцільним та правильним, з метою недопущення психологічного насильства щодо заявника та неповнолітньої дитини, а також нанесення їм психологічних шкоди, тиску чи впливу з боку третіх осіб, що проживають в будинку, зокрема співмешканки чоловіка заявника, слід заборонити кривднику поселяти у будинку третіх осіб.

В свою чергу, суд не знаходить законних та достатніх підстав для задоволення заяви в частині надання ОСОБА_1 права безперешкодного володіння будинком, меблями та іншими речами, що у ньому знаходяться, та заборону заінтересованій особі ОСОБА_2 розпоряджатися вищевказаним майном без згоди заявника. Суд враховує в такому випадку, що положеннями п. 2 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», передбачено усунення перешкод саме у користуванні майном, а не у його володінні.

З огляду на це, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 .

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Керуючись ст. 1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 76, 81, 265, 350-1, 350-5, 350-6 ЦПК України,

У Х В А Л И В :
Заяву - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців.

Встановити наступний захід тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та покласти на нього обов`язки з усунення перешкод у користуванні майном, а саме:

- надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , вільний та безперешкодний доступ і безперешкодне користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , а також меблями та іншими речами, що знаходяться у даному будинку, строком на шість місяців;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поселяти до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , третіх осіб, строком на шість місяців.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині надання їй безперешкодного володіння будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , меблями та іншими речами, що у ньому знаходяться, та заборони ОСОБА_2 розпоряджатися вказаним майном без згоди ОСОБА_1 , - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Копії рішення суду вручити учасникам справи негайно після його проголошення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: