Справа № 638/3072/20
Номер провадження 2 З/638/187/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Грищенко І. О.

за участю секретарки судового засідання Подосокорської А. О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

установив:

Заявник ОСОБА_1 звернулася 28.02.2020 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу № 63 від 23 січня 2020 року та заборонити будь яким особам вчиняти будь які дії щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову зазначається, що 17 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений попередній договір купівлі продажу квартири та додаток № 1 до нього. Згідно умов вказаного попереднього договору ОСОБА_3 зобов`язалась продати заявнику квартиру АДРЕСА_3 протягом 8 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 20 листопада 2019 року та укласти нотаріально посвідчений договір купівлі продажу зазначеної квартири протягом цього ж строку. Оскільки між нею та відповідачами не укладений нотаріально посвідчений договір купівлі продажу квартири, тому спонукання до укладення основного договору в судовому порядку є неможливим, однак відсутність такого договору позбавляє її можливості здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Приватним нотаріусом ХМНО Босенко М. О. здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, про що зроблено відповідний запис № 35163192 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, внаслідок чого спірна квартира перейшла у власність ОСОБА_2 . Наразі порушені умови попереднього договору купівлі продажу спірної квартири. Вищезазначена квартира відчужена шахрайським шляхом, інші особи можуть заволодіти та розпорядитися нею до розгляду цивільної справи по суті.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У матеріалах справи наявні розписки, які написані в простій письмовій формі, відповідно до яких повірена особа, яка діє від імені ОСОБА_4 , зобов`язалася передати частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 .

Інші розписки від 17.03.2019 р., 21.03.2019 р., 10.04.2019 р. про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_5 в якості завдатку 54000,00 грн. за квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Попередній договір купівлі продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений у простій письмовій формі.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Із заяви про забезпечення позову та доданих документів вбачається, що заявник планує подавати позов про визнати за нею права власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Заявником по справі є ОСОБА_1 , грошові кошти передавав ОСОБА_5 , заявник зазначає, що спірна квартира вже продана третій особі ОСОБА_6 , тобто не зрозумілий майбутній предмет позову про визнання права власності на спірну квартиру саме за ОСОБА_1 при наявності вже зареєстрованого права власності на третю особу, обраний спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном, тобто заява про забезпечення позову належним чином не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 150, 153, 154, 157 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: