ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/5410/20
провадження № 2/753/5291/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2020 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Каліушко Ф.А., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2020 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2020 року позовна заява розподілена судді Каліушку Ф.А.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення з даною заявою до суду, суддя дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно інформації, яка міститься на сайті Судової влади України, а також довідки, складеної головним спеціалістом відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2020 року, вбачаться, що до Дарницького районного суду м. Києва позивачем ОСОБА_1 також подано наступні позовні заяви:

1) 06.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/4498/20, суддя Каліушко Ф.А.;

2) 10.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/4591/20, суддя Сирбул О.Ф.;

3) 11.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/4624/20, суддя Трусова Т.О.;

4) 13.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/4731/20, суддя Цимбал І.К.;

5) 16.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/4993/20, суддя Заставенко М.О.;

6) 17.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5032/20, суддя Лужецька О.Р.;

7) 18.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5040/20, суддя Заставенко М.О.;

8) 19.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5126/20, суддя Заставенко М.О.

9) 23.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5311/20, суддя Трусова Т.О.;

10) 24.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5316/20, суддя Цимбал І.К.;

11) 25.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5363/20, суддя Каліушко Ф.А.;

12) 26.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5410/20, суддя Каліушко Ф.А.;

13) 27.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5429/20, суддя Трусова Т.О.;

14) 27.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5437/20, суддя Комаревцева Л.В.;

15) 31.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5606/20, суддя Лужецька О.Р.;

16) 31.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5639/20, суддя Заставенко М.О.;

Судом також встановлено, що на день постановлення даної ухвали, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2020 року у справі №753/4498/20 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, а ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.04.2020 року у справі №753/5363/20, яка не набрала законної сили, аналогічну за змістом позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

За наслідком розгляду зазначених вище інших позовних заяв, відповідного процесуального рішення про відкриття провадження, відмову у відкритті провадження, повернення позовної заяви або залишення її без розгляду не ухвалювалось.

Крім того, з позовної заяви поданої ОСОБА_1 06.03.2020 року, яка перебувала в провадженні судді Каліушко Ф.А. та позовних заяв від 25.03.2020 року, а також даної позовної заяви від 26.03.2020 року вбачається, що вони повністю ідентичні, містять одні й тіж самі позовні вимоги з однакових підстав.

При цьому, відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

При цьому, суд зазначає, що ЄСПЛ застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

ЄСПЛ визнає неприйнятними заяви, на підставі зловживання правом, якщо вони позбавлені серйозних підстав та є явно сутяжними, тобто повторюють зміст тих скарг, щодо яких судом раніше було прийнято рішення про їх неприйнятність. Зокрема, у справі «Філіс проти Греції» (рішення від 17.10.1996) Комісія встановила, що заявник уже неодноразово подавав скарги щодо аналогічних або пов`язаних одне з одним питань та відмітила, що такі дії є умисними, так як в багатьох випадках заявник був докладно проінформований особисто про дію Конвенції. Комісія стверджує, що вирішення низки необґрунтованих і сутяжних заяв обумовлюють непотрібну роботу, яка є несумісною з реальними функціями Суду та заважає їх здійсненню, а тому вказані вище дії заявника є зловживанням правом.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що дії позивача щодо неодноразового подання позовів до цих же відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав свідчить про очевидне зловживання позивачем своїми процесуальними правами, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

У відповідності до частини 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

А пунктом 6 ч. 4 ст. 185 ЦПК України передбачено, що заява повертається у випадках, коли позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 повторно, протягом короткого проміжку часу звертається до Дарницького районного суду м. Києва з одним і тим самим позовом до одних і тих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав, з метою маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями.

Таким чином, позовну заяву ОСОБА_1 слід повернути позивачеві, оскільки його дії визнано судом зловживанням процесуальними правами у зв`язку з поданням ним до суду аналогічних позовних заяв до тих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав, і щодо таких позовів на час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Водночас, частиною 4 ст. 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом

За змістом ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України).

А згідно ч. 2 ст. 148 ЦПК України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (ч. 2 ст. 148 ЦПК України).

За наведених обставин, а також враховуючи неодноразові та систематичні зловживання позивачем своїми процесуальними правами, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, суд дійшов висновку про необхідність застосування до позивача заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6 306 грн.

Згідно з ч. 5 ст. 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 44, 143, 144, 148, 185, 258-261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Визнати дії позивача ОСОБА_1 щодо подання декількох позовів до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними - зловживанням процесуальними правами.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними - повернути позивачу.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід державного бюджету штраф у розмірі 6 306 (шість тисяч триста шість) грн.

Стягувач - Державна судова адміністрація України, місце знаходження: вул. Липська, 18/5, м. Київ, .

Боржник - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

СУДДЯ КАЛІУШКО Ф.А.