ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3139/20 Справа № 208/8244/19 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Новий", Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію "Акціонерного комерційного банка "Новий" Тімоніна Олександра Олексійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕСАЙМЕНТ", Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенка Олега Анатолійовича про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання недійсним свідоцтва, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "АКБ "Новий", Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію "АКБ "Новий" Тімоніна О.О., ТОВ "ФК "ЕСАЙМЕНТ", Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенка О.А. про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання недійсним свідоцтва, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за даним позовом на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на те, що судом невірно та необгрунтовано застосовано норму процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд прийшов до помилкового висновку стосовно того, що даний позов повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

ТОВ "ФК "ЕСАЙМЕНТ" та ПАТ "АКБ "Новий" відповідно до положень ст. 360 ЦПК України подали відзиви, в яких просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2019 року - залишити без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно вимог ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Аб. 2 ч. 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами та відповідачами - можуть бути особи, визначені у статті 4 цього Кодексу.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 ГПК України).

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у відкритті провадження по справі, оскільки судом не було досліджено всіх обставин по справі, а саме те, що подано позов про визнання договорів купівлі-продажу недійсним, а не протокол електронного аукціону №UA-EA-2019-09-10-000056-b від 01 жовтня 2019 року, до пулу активів якого було включено.

Однак, таке посилання апелянта є безпідставним з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є визнання Договору купівлі-продажу нерухомого майна, який укладено на виконання протоколу електронних торгів. Тобто без підписання протоколу електронних торгів було б неможливо підписати наступні договори купівлі-продажу, адже вони є фактично похідними від протоколу.

Як наслідок, протокол електронних торгів є правочином, який вказує на намір сторін укласти договір купівлі-продажу щодо визначеного майна за визначеною ціною та вчиняється за посередництвом організатора електронних торгів.

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що не погоджуючись із укладеними договорами купівлі-продажу, апелянт фактично не погоджується із результатами електронних торгів. А отже, предметом позовних вимог фактично є визнання електронних торгів недійсними, як результат оспорювання договорів купівлі-продажу укладених між сторонами, якими є юридичні особи, за результатами електронного аукціону № UA-EA-2019-09-10-000056-b від 01 жовтня 2019 року.

Верховний Суд в своїй практиці неодноразово зазначав, що юрисдикційність справ про оскарження електронних торгів визначається з огляду на склад сторін правочину. набувачем (переможцем електронних торгів) є фізична особа, то справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 910/856/17 Постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №725/3212/16-ц (провадження №14-3цс18).

Набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, на підставі результату електронних торгів, з питань недотримання процедури проведення електронних торгів, та набуття права власності за їх результатами юридичними особами, згідно до постанови ВП ВС від 21.03.2018 у справі №725/3212/16-ц (провадження №14-3цс18), визначає юрисдикційне віднесення даної категорії спору до господарського судочинства.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Пунктом 1) частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другої статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що вини при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Водночас, частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства; Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Основні вимоги позивача полягають у визнанні недійсними договорів купівлі-продажу укладених між ПАТ "АКБ "Новий" та ТОВ "ФК "ЕСАЙМЕНТ".

Договори, про недійсність яких стверджує позивач, укладені двома господарююючими суб`єктами під час здійснення господарської діяльності. За їх суттю ПАТ "АКБ "Новий" відчужив на користь ТОВ "ФК "ЕСАЙМЕНТ", яке належить йому на праві власності.

Пленум Верховного суду України у постанові від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» крім іншого, зазначив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК (435-15) вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Однак, позивачем не надано достатніх та допустимих доказів та не доведено, що він є власником або співвласником зазначеного майна, а, отже, укладення зазначених договорів не порушує його права.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі взагалі не навів підстави того в чому саме порушено його право, не зазначено обставин того, що апелянт звернувся до суду за захистом свого права в зв`язку з тим, що нерухоме майно протиправно вибуло поза межами його волі. В жодному із пунктів свого позову або ж апеляційної скарги не наведено обґрунтувань того в чому саме були порушення з боку ПАТ «АКБ «НОВИЙ» під час набуття ним 27.08.2012р. права власності на дані об`єкти нерухомості.

З огляду на те, що оспорюванні договори купівлі-продажу нерухомого майна були укладені на виконання протоколу електронних торгів, судом першої інстанції вірно надано правовий висновок щодо того, що справа повинна слухатись в порядку ГПК України, адже сторонами в зазначених договорах є юридичні особи.

Ухвала суду постановлена на повно з`ясованих обставинах справи з дотриманням норм процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду. Суд не допустив порушень процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даного питання дотримався вимог процесуального закону, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова