Номер провадження: 22-ц/813/1678/20
Номер справи місцевого суду: 499/682/18
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Маслову Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - Бойченко Дениса Олександровича на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 19 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», приватного нотаріуса Київського нотаріального округу, третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Вольф Тетяни Леонідівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Іванівського районного суду Одеської області із позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в липні 2018 року позивач отримав постанову від 25 липня 2018 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого напису № 4879 від 06 червня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.. Згідно даного виконавчого напису, з позивача стягується заборгованість на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» у розмірі 36216,43 грн. Крім того, позивач зазначив, що кредитний договір з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» не укладав, тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис від 06 червня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 4879, відповідно до якого стягнуто з позивача кошти у розмірі 36216,43 грн, та стягнути з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн (т.1, а.с.1-5).

06 вересня 2018 року до Іванівського районного суду Одеської області надійшла зустрічна позовна заява ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 36216,43 грн та судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 13 лютого 2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання пропозиції укласти договір, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 17079,94 грн на споживчі цілі, строком на 36 місяців, зі сплатою заборгованості згідно з графіком, з процентною ставкою у розмірі 17% річних та комісією Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту. Також позивач зазначає, що пропозиція укласти договір є договором приєднання, і фактично даний документ містить усі умови кредитного договору, про що зазначено у п.2.1. даного договору, зокрема у пропозиції вказані усі необхідні умови , які повинен містити кредитний договір. Проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 36216,43 грн (т.2, а.с.1-4). Ухвалою від 27 вересня 2018 року було об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 та справу за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (т.2, а.с.47).

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 19 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вирішено задовольнити, зустрічний позов ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» було задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 13 лютого 2014 року в розмірі 12779,71 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 622 грн (т.1, а.с.207-216).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Бойченко Д.О. представник ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення комісійної винагороди, ухвалити нове, позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі, та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги. В обгрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, вийшов за межі позовних вимог та з власної ініціативи, визнав частину укладеного між сторонами договору недійсним, порушивши норми ч.2 ст.264 ЦПК України. Оскільки позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом під час розгляду зазначеної справи жодним чином не порушувалося питання щодо стягнення з нього комісії у розмірі 14913,04 грн., а тим більше не ставилося питання стосовно визнання пункту договору, який укладений між сторонами щодо сплати боржником комісійної винагороди кредитору, то суд першої інстанції не мав підстав для порушення даного питання при вирішенні зустрічного позову (т.1, а.с.222-224).

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Від ОСОБА_1 надійшла заява слухати справу у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісійної винагороди. Приймаючи рішення у відповідній частині суд першої інстанції посилався на те, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику, а тому на підставі ст. 217 ЦК України визнав його недійсним.

Відповідно надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та задовольняючи її апеляційний суд виходить з наступного.

Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено сплату комісії щомісячно за обслуговування заборгованості у розмірі 2,50% від суми виданого кредиту, та в кінці договору розшифровано призначення цієї комісії, яка сплачується за послуги банку, що пов`язанні з наданням виписок за кредитним рахунком, надання довідок щодо стану заборгованості по кредитному договору, списанням та зарахуванням коштів за всіма видами рахунків в межах Банку, уточненням, поверненням, анулюванням, зміною умов переказів, підтвердження проведених платежів, відправлення повідомлень про уточнення платіжних реквізитів.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Разом з тим, згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Законодавством не встановлена недійсність угод про включення оплати комісії за обслуговування кредиту, а тому слід визнати в цій частині договір оспорюваним. Проте рішення суду з приводу недійсності цього пункту укладеного між сторонами угоди відсутнє, а тому слід визнати помилковим висновок суду про недійсність відповідного пункту договору та наступну відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, оскільки доводи апелянта знайшли своє підтвердження, а суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу та скасовує оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення комісійної винагороди та приймає в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - Бойченко Дениса Олександровича - задовольнити.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 19 березня 2019 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення комісійної винагороди.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк заборгованість в розмірі в сумі 36 216,43 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» витрати зі сплати судового збору у сумі 1762 грн за подання до суду позовної заяви та 2 643 грн за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

П.М. Черевко

31.03.2020 року м. Одеса