ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2959/16-ц Номер провадження 22-ц/814/7/20Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л.В Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

01 квітня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи» Полтавської обласної ради»

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року, ухвалене суддею Шелудяковим Л.В., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи, треті особи: в.о. головного лікаря Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи Шпилько Лариса Олександрівна, Шпилько Лариса Олександрівна, про скасування наказу на звільнення, як такого, що є незаконним та поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи, треті особи: в. о. головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Шпилько Л. О., Шпилько Л. О., про скасування наказу про звільнення, як такого, що є незаконним та поновлення на посаді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом управління охорони здоров`я виконавчого комітету Полтавської обласної ради народних депутатів від 21 вересня 1995 року № 92-К § 3 ОСОБА_1 призначено на посаду головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи. Розпорядженням голови Полтавської обласної ради № 97 від 21 травня 2015 року «Про головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи» ОСОБА_1 звільнено із займаної посади відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України 22 травня 2015 року у зв`язку з закінченням терміну дії трудового контракту. На виконання зазначеного розпорядження наказом департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної адміністрації № 40-К від 21 травня 2015 року «Про головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи» ОСОБА_1 звільнена на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України 22 травня 2015 року. Судовими рішеннями вказані розпорядження та наказ скасовані та поновлено позивача на посаді головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року. Рішенням третьої сесії сьомого скликання (перше засідання) Полтавської обласної ради від 29 січня 2016 року № 49 її поновлено на посаді головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року та цим же рішенням її звільнено з вказаної посади з 22 травня 2015 року відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням терміну дії трудового контракту. Судовим рішенням вказане рішення визнано незаконним та скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року. Згідно з пунктом 1 наказу № 48-к від 28 травня 2015 року «Про призначення ОСОБА_1 » позивача призначено на посаду лікаря-терапевта обласної МСЕК № 1 з 28 травня 2015 року та доручено їй за згодою, виконання поряд з основною роботою, обумовленою трудовим договором, обов`язків голови цієї ж комісії з 28 травня 2015 року, а пунктом 3 наказу встановлено доплату до заробітної плати за виконання обов`язків голови обласної МСЕК № 1 в розмірі 25 % посадового окладу за основною посадою. Наказом № 106-К від 11 вересня 2015 року скасовано пункти 2, 3 наказу від 28 травня 2015 року № 48-К. Наказом Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи від 29 лютого 2016 року № 24-к з 01 березня 2016 року її переміщено з посади лікаря-терапевта обласної МСЕК № 1 на посаду лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК, а наказом обласного центру МСЕ від 15 липня 2016 року № 122-К позивача звільнено з указаної посади за прогули без поважних причин 15 липня 2016 року згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України. ОСОБА_1 вважала, що наказ Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи від 15 липня 2016 року № 122-К про її звільнення винесено з порушенням норм трудового права. На виконання рішення Полтавського районного суду від 03 червня 2016 року позивачем написана заява до Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи від 06 червня 2016 року про негайне виконання рішення суду та надання їй робочого місця, однак заява її не задоволена. З 06 червня 2016 року по 14 червня 2016 року позивач з`являлась до адміністрації відповідача з вимогою надати їй робоче місце відповідно до рішення суду, однак до робочого місця допущена не була. До того ж, наказ Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи від 29 лютого 2016 року № 24, яким її переміщено на посаду лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК з 01 березня 2016 року, виданий під час перебування її на лікарняному, а згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у пункті 24 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», невихід працівника на роботу в зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Також позивач зазначила, що їй з вини відповідача завдано моральну шкоду, оскільки завдяки порушення її трудових прав призвело до моральних та душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. ОСОБА_1 з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд визнати незаконним і скасувати наказ Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи № 122-К від 15 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК»; поновити її на посаді лікаря-терапевта обласної МСЕК Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 15 липня 2016 року; стягнути з Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15 липня 2016 року по час розгляду справи в суді з розрахунку середньоденної заробітної плати, що становить 243,68 грн; стягнути з відповідача на її користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано наказ Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи № 122-К від 15 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-терапевта обласної МСЕК Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 15 липня 2016 року.

Стягнуто з Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15 липня 2016 року по час розгляду справи в суді 11 липня 2017 року з розрахунку середньоденної заробітної плати, що становить 243,68 грн, а саме в сумі 60 676,32 грн.

Стягнуто з Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи на користь ОСОБА_1 5 000 грн компенсації моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду у частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що переміщення ОСОБА_1 на посаду лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК визнано незаконним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року, яке набрало законної сили, а тому невихід позивача на роботу, на яку її переведено незаконно, не є прогулом. За таких обставин звільнення ОСОБА_1 з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, є неправомірним, а тому суд прийшов до висновку про поновлення ОСОБА_1 на посаді лікаря-терапевта обласної МСЕК Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 15 липня 2016 року. У зв`язку із визнанням звільнення незаконним та поновленням на посаді, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.

25.07.2018 року до апеляційного суду Полтавської області надійшла апеляційна скарга КП «Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи» Полтавської обласної ради» та клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11.07.2017 р., в якому КП «Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи» Полтавської обласної ради» вказує, що ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.12.2017 р., залишеною без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 14.05.2018 р., у справі №545/2959/16-ц заяву ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому провадженні задоволено, вирішено замінити у виконавчому провадженні №54301636 щодо виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11.07.2017 р. у цивільній справі №554/2959/16-ц боржника Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи його правонаступником Комунальним підприємством «Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи» Полтавської обласної ради», таким чином, з 14.05.2018 року рішення суду від 11.07.2017 р. впливає на права та законні інтереси Комунального підприємства, яке участі у розгляді справи 11.07.2017 року не приймало, оскільки не було створено, тому просило суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду як пропущений з поважної причини.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неналежному повідомленні про судове засідання осіб, які беруть участь справі, оскільки матеріали справи не містять доказів повідомлення осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (в редакції, що діяла станом на 11.07.2017 р.). Крім того, КП «Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи» Полтавської обласної ради» вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано статтю 235 КЗпП України, відповідно до якої у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У відзиві від 30.03.2020 року на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Апеляційне провадження підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються актів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з матеріалів справи, не погодившись з рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року, його в апеляційному порядку оскаржив Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року залишено без змін (т.1 а.с. 229-238).

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2017 року залишеною без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 14.05.2018 р., заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Шевченківський ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області, КП «Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи» Полтавської обласної ради», Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи, про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено. Замінено у виконавчому провадженні №54301636 щодо виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11.07.2017 р. у цивільній справі №545/2959/16-ц боржника Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи його правонаступником - Комунальним підприємством «Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи» Полтавської обласної ради» (вул. Володарського, 7 м. Полтава, 36011, код ЄДРПУО 41467163) (т.2 а.с. 72-75, а.с. 168-173 окремих матеріалів апеляційної скарги).

Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року - залишені без змін (2 а.с.157_169).

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та/або обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. У такому разі рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

Підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті 358 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню; є ухвала про закриття провадження у зв`язку з відмовою від раніше поданої апеляційної скарги цієї самої особи на це саме судове рішення; є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення; скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до частини 5 статті 370 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені в ній доводи під час розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Згідно пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Як вбачається із матеріалів справи, доводи апеляційної скарги КП «Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи» Полтавської обласної ради» (т. 2 а.с. 197-199) та Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи (т.1 а. с. 184-186) є ідентичними одна одній стосовно предмета оскарження і доводів скарг про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які судом апеляційної інстанції вже розглянуті за апеляційною скаргою Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи.

З врахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року, що залишена без змін постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року, розглянуто наведені в апеляційній скарзі КП «Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи» Полтавської обласної ради» доводи під час апеляційного розгляду за апеляційною скаргою Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи. За таких умов, оскільки апеляційна скарга КП «Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи» Полтавської обласної ради» надійшла вже після перегляду оскаржуваного рішення, її доводи є тотожними доводам апеляційної скарги Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи, відповідно до положень ч.5 ст. 370, ч.3 ст. 362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 362 ч.1 п.3, 370, 367, 368, 381 ч.2 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи» Полтавської обласної ради на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи, треті особи: в.о. головного лікаря Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи Шпилько Лариса Олександрівна, Шпилько Лариса Олександрівна, про скасування наказу на звільнення, як такого, що є незаконним та поновлення на посаді - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 01 квітня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов