Дата документу 07.04.2020 Справа № 336/728/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1354/20 Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Є.У.№ 336/728/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Базикіна С.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні подання Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_1 ,

за апеляційною скаргоюОСОБА_1 в особі адвоката Святюк Ганни Олександрівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі ВДВС) звернувся до суду із поданням, в якому вказав, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження № 60128347 з примусового виконання виконавчого листа № 1/673/11 від 17.09.2013, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 672 000 грн. Посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, на виклики до державного виконавця не з`являється, просив тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2020 року подання Шевченківського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 1-673/11 від 17.09.2013 року Орджонінкідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 672 000 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Святюк Г.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні подання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що державним виконавцем не надано доказів отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження; не надано жодного доказу, який би підтверджував ухилення боржника від виконання зобов`язання за рішенням суду.

У відзиві на апеляційну скаргу стягувач ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанціє є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга - безпідставна. На підставі виконавчого листа від 17.09.2013 виконавчою службою в черговий раз відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення. Починаючи з 2013 року по теперішній час ВДВС неодноразово відкривав виконавче провадження та повертав виконавчий лист стягувачу без виконання після спливу строку розшуку боржника та його майна. Стягувач з приводу невиконання судового рішення звертався до правоохоронних органів із заявою про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за умисне ухилення від виконання судового рішення. За даними ВДВС на примусовому виконанні стосовно боржника ОСОБА_1 знаходиться зведене виконавче провадження, загальна сума боргу за всіма виконавчими документами становить 2 369 177 грн. Як свідчать матеріали виконавчого провадження, боржник систематично перетинає кордон України, а отже має реальну можливість уникнути виконання судового рішення.

ВДВС відзив на апеляційну скаргу не надсилав.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення адвоката Святюк Г.О., яка підтримала апеляційну скаргу і просила про її задоволення, заперечення ОСОБА_2 і його адвоката Косякової З.М., перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та за наданими до подання документами, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не виконано зобов`язання щодо відшкодування шкоди, розмір якої визначено вироком суду, а тому є підстави для покладення на нього обмеження щодо виїзду за кордон до виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду з огляду на такі обставини.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 441 ЦПК України, суд може застосувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

За правилом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань - до виконання цих зобов`язань.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру неподання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; своєчасно не з`являтися на вимогу виконавця; не надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Встановлено, що 24.09.2019 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 60128347 з примусового виконання вироку суду від 30.01.2013 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 672 000 грн.

Постанову про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам.

Як вбачається із матеріалів подання, боржникові ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 направлено вказану постанову, та відповідно до даних ПАТ «Укрпошта» отримані ним 28.10.2019.

Згідно відповіді ПФУ та ДПС України боржник доходів не отримує.

ОСОБА_1 зареєстрованого майна на праві власності не має, транспортні засоби за ним не зареєстровані.

З часу відкриття виконавчого провадження боржник, будучи обізнаним про відкрите виконавче провадження до державного виконавця не з`являвся, про свої доходи не повідомив, в добровільному порядку з часу ухвалення вироку боржник не виконував покладені на нього судовим рішенням обов`язку, що свідчить про свідоме ухиляння боржника від покладених на нього обов`язків ЗУ «Про виконавче провадження».

На кошти боржника накладено арешт постановою від 23.01.2020.

Станом на 07.02.2020 на депозитний рахунок відділу та стягувача жодних оплат у рахунок погашення боргу не було, що свідчить про те, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань.

Надавши аналіз фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання вироку суду в частині відшкодування шкоди потерпілому, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Встановивши, що вирок суду в частині задоволення цивільного позову з січня 2013 року ОСОБА_1 не виконується, грошові кошти не сплачуються, вимого державного виконавця ігноруються, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання державного виконавця.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Будь-яких доказів на спростування висновків суду щодо ухилення боржника від виконання судового рішення останній суду апеляційної інстанції не надав.

Скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України можливе у разі належного виконання особою зобов`язань щодо відшкодування шкоди, завданої злочином, розмір якої визначений вироком суду.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Святюк Ганни Олександрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: М.С.Гончар

Г.С.Подліянова