Справа № 299/3027/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 березня 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Джуга С.Д.,

з участю секретаря: Юрочко А.П..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «Приват Банк» на рішення Виноградівського районногосуду від 21 жовтня 2016 року у справі 299/3027/14-ц (Головуючий Надопта А.А.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 8 649,02 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 грудня 2005 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік та суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що свої зобов`язання виконав у повному обсязі, проте відповідач у порушення вимог кредитного договору станом на 30 червня 2014 року має заборгованість 8 649,02 грн., з яких 2 358,10 грн. заборгованість за кредитом, 5 402,87 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 388,05 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини ПАТ КБ «Приват Банк» просив задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати.

Рішенням Виноградівського районного суду від 21 жовтня 2016 року у позові Пат КБ «Приват Банк» відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ПАТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог банку у зв`язку з пропуском строків позовної давності. Виходячи з умов кредитного договору визначені сторонами та правових обґрунтувань, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки, кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуті не були, проценти за користування кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, а саме з 30.06.2011 року по 30.06.2014 року.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

При постановленні рішення суд першої інстанції із посиланням на вимоги ст. ст. 253, 257, 258, 267 ЦК України зазначав що на момент звернення банку до суду 22.10.2014 року з позовною заявою пройшов термін більше шести років з моменту виникнення заборгованості (з кінця 2008 р.- початку перебігу позовної давності), тобто сплив строк позовної давності і обставини які б свідчили про зупинення, переривання або збільшення позовної давності у матеріалах справи не має, тому трирічний строк позовної давності закінчився мінімум 02.01.2012 р. (три роки з 01.01.2009 року - моменту виникнення заборгованості), а тому у задоволення заявлених позовних вимог слід відмовити.

Із даним висновком суду першої інстанції судова колегія не може погодитися із наступних підстав.

Встановлено що 15 грудня 2005 року між ПАТ КБ «Приват Банк» правонаступником якого є АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Росоха зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 30 червня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 8 649,02 грн., з яких 2 358 грн. 10 коп. - заборгованість за кредитом, 5 402,87 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 388,05 грн. - штраф (процентна складова).

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовується судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт даного переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або суми санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизначених) частин платежу.

Із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 періодично вносив платежі, останній з яких було вчинено 04 жовтня 2011 року у розмірі 500 грн., а банк звернувся в суд із позовом 21 серпня 2014 року і має місце переривання строку позовної давності.

Матеріалами справи стверджується що кредитний договір укладений між сторонами у формі заяви з приєднанням до Умов та Правил натання банківських послуг і Тарифів банку.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 262, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язаннямає виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моментом передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою,другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 15.12.2005 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у даній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встновлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав у борг позичальник) стягнути заборгованість за відсоткми і штрафом за несвоєчасну сплату кредиту.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ті Витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомившись із ними погодився із такими, підписуючи заяву-анкету і те що, вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати штрафів і в цих документах, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин і такі не визнаються відповідачем та не доведені у такий спосіб, що стверджено ним у попередньому судовому засіданні.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс 19).

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідності до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України і з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» слід задовольнити частково у частині стягнення із ОСОБА_1 тільки заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2 358 грн. 10 коп., а в решті позову слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» задовольнити частково..

Рішення Виноградівського районного суду від 21 жовтня 2016 року скасувати.

Позов ПАТ КБ «Приват Банк» задовольнити частково

Стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 358 грн. 10 коп. та судові витрати у розмірі 176 грн. 85 коп.

У решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного текста судового рішення

Повний текст постанови складено - 18 березня 2020 року..

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой