Провадження № 2/638/81/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05.03.2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Шестака О.І.

при секретарі - Цуваревій Р.Ю.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

встановив:

У вересні 2019 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він є співвласником 2/3 частини житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Іншим співвласником 1/3 частини є його мати ОСОБА_3 , яка мешкає за цією ж адресою. Відповідач є колишньою дружино позивача, шлюб наразі розірвано за рішенням суду, проте відповідач залишається зареєстрованою за вказаною адресою, хоча з червня 2014 року не проживає за вказаною адресою, у квартирі відсутні її особисті речі. Реєстрація відповідача змушує позивача сплачувати комунальні послуги, він не може оформити субсидію, а також належним чином користуватись своєю власністю. Просить суд позов задовольнити, визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засiдання не з`явився, до суду подав заяву, в якiй просить справу розглянути без його участi, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засiдання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засiдання не з`явилася, до суду подала заяву, в якiй просить справу розглянути без її участi.

Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ст. 280 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджує свідоцтво про право власності на житло, видане 27.10.2000 року Харківською міською радою Виконавчим комітетом Головним управлінням економіки та комунального майна Управлінням комунального майна та приватизації Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду за реєстром №1-00-227014 згідно з розпорядженням від 27.10.2000 року №9147.

Спадкоємцем спадкового майна ОСОБА_5 , до якого входить 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , є його син - ОСОБА_1 , що підтверджує свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.02.2008 року.

Згідно з довідки Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 26.07.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.05.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано (справа №638/16024/18).

Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою підтверджується також відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області.

Факт не проживання відповідача - ОСОБА_4 на території Шевченківського району м. Харкова за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом про фактичне місце проживання (не проживання) особи на території Шевченківського району м. Харкова за адресою: АДРЕСА_1 від 01.05.2019 року, а також показаннями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , допитаних в судовому засіданні у якості свідків.

Згідно статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 379 Цивільного кодексу України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

У відповідності до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116Житлового кодексу Української РСР(далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою».

Отже норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Згідно зі статтею 9 Житлового кодексу України,ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки суд вважає доведеним факт, що відповідач ОСОБА_4 не проживає у квартирі у визначений законом строк для визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Згідно вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем ОСОБА_1 було сплачено 768,40 грн. за вимогу немайнового характеру, та оскільки ця вимога задоволена у повному обсязі, суд присуджує на його користь витрати по сплаті судового збору з другої сторони - ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,13,76-81,133,141,247,259,263-265,280-282 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 317, 321, 386, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий Шестак О.І.