Справа № 523/970/20
Номер провадження 2/521/1845/20
У Х В А Л А

"01" квітня 2020 р. суддя Малиновського районного суду м. Одеси Лічман Л.Г., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Одеського апеляційного суду (м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24а), за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення юридичного факту порушення ЦПК України, визначення недостовірною розповсюджену інформацію, зобов`язання спрямування цивільних справ до Верховного Суду для визначення підсудності, -

В С Т А Н О В И В:

10.02.2020 р. до Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю з Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка підписана також ОСОБА_2 , як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. У позовній заяві вони просили: встановити юридичний факт явного порушення ст. 371 ЦПК України в Одеському апеляційному суді по цивільній справі № 523/6283/18 протягом другого півріччя 2019 р. і на початку 2020 року; визначити недостовірною розповсюджену відповідачем, Одеським апеляційним судом, документальну інформацію, яка міститься у мотивувальних частинах ухвал від 17 жовтня і 05 листопада 2019 року по цивільній справі № 523/6283/19 стосовно тверджень сторони позивача клопотань про спосіб апеляційного розгляду, що підписала суддя Цюра Т.В. та інші судді, які разом з нею підписали процесуальні документи; зобов`язати відповідача, Одеський апеляційний суд, в порядку ст. 31 ЦПК України по цивільних справах, де стороною проходить ДП «Одеський морський торговельний порт» спрямовувати до Верховного Суду для визначення підсудності у іншу область України на весь той час, доки в Одеських судах не буде відновлення Правосуддя.

Вказана позовна заява обґрунтована наступними обставинами. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.07.2019 р. скасовано завідомо незаконний наказ директора ДП «Одеський морський торгівельний порт» за № 106/К від 25.03.2019 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника директора відокремленого структурного підрозділу Судноверф «Україна» ДП «Одеський торговельний порт», поновлено його на роботі, стягнуто заробітну плату за період вимушеного прогулу, допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати одномісячного середнього заробітку. Однак, в.о. директора Одеського морського порту Войтко В.О. відмовився його добровільно виконувати. Внаслідок зазначеного позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про видачу виконавчого листа. Боржник, щоб запобігти стягненню штрафу заднім числом 08.07.2019 р. видав наказ № 240/К-а, однак у липні було подано апеляційну скаргу на зазначене рішення. У серпні 2019 р. суддя Цюра Т.В. одноособовою ухвалою відкрила провадження у справі шляхом її розгляду в порядку спрощеного, письмового провадження, на що зауважень позивача не було. На початку жовтня 2019 р. ОСОБА_3 звільнено з посади, однак апеляція відкликана не була. Справу не було розглянуто у встановлені ст. 371 ЦПК України строки та пустили на довготривалу тяганину. Позивачем була отримана інформація про змову суддів з угрупуванням, що окупували портову галузь. Сторона позивача зверталася до правоохоронних органів та СБУ. Суддя Цюра Т.В. в мотивувальній частині ухвали від 17.10.2019 р. розповсюдила недостовірну інформацію про те, що сторона позивача заявила у клопотанні розглядати апеляційну скаргу шляхом загального позовного провадження, а не спрощеного і письмового провадження. 04.11.2019 р. Одеські портовики і судноремонтники відвідали голову Одеського апеляційного суду ОСОБА_4 . Наступного дня 05.11.2019 р. з`являється ухвала судді Цюри Т.В. про апеляційний розгляд справи у порядку загального провадження, приписавши стороні позивача неіснуючі та абсурдні твердження стосовно способу судового захисту. За зазначених обставин у судовому засіданні 24.11.2019 р. був заявлений відвід головуючій судді Цюрі Т.В. та членам колегії суддям Гірняк Л.А. та Сегеді С.М. 27.11.2019 р. суддю Комлеву О.С. включено на заміну судді Гірняк Л.А. 04.12.2019 р. на особистому прийомі голова ОСОБА_4 сповістив, що заявлений відвід суддям випало розглядати йому, на що він заявить собі самовідвід. Однак, 12.12.2019 р. суддя Колесніков Г.Я. відхилив заявлений відвід. На підставі зазначеного ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з даним позовом.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.02.2020 р. зазначену позовну заяву було залишено без руху, надано десятиденний строк для усунення недоліків.

Підставами для залишення позовної заяви без руху визначено недотримання ОСОБА_1 . п. 2, 6-9 ч. 3 ст. 175 та ч. 8 ст. 43, ч. 4 ст. 177 ЦПК України. Крім того, судом наголошено на необхідності подання ОСОБА_2 , як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, подати самостійний позов відповідно до вимог ст. 52 та 193-195 ЦПК України.

Згідно рекомендованому повідомленню про вручення поштового відправлення зазначену ухвалу отримано ОСОБА_1 17.03.2020 р.

25.03.2020 р. до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 , яка також підписана ОСОБА_2 , як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та заява ОСОБА_1 про спрямування справи до Верховного Суду задля визначення територіальної підсудності у інші області України на підставі ч. 6 ст. 31 ЦПК України.

Підставами позовних вимог зазначені статті 8, 19, 22, 32, 55, 124-131 Конституції України і статті 1-13, 52, 76-89, 229, 258-263 ЦПК України.

Дослідивши уточнену позовну заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи, вважаю, що у відкритті провадження необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Щодо позовних вимог про встановлення юридичного факту явного порушення ст. 371 ЦПК України в Одеському апеляційному суді по цивільній справі № 523/6283/19 протягом другого півріччя 2019 року і на початку 2020 року, про визначення недостовірною розповсюджену відповідачем, Одеським апеляційним судом, документальної інформації, яка міститься у мотивувальних частинах ухвал від 17 жовтня і 05 листопада 2019 року по цивільній справі № 523/6283/19 стосовно тверджень сторони позивача клопотань про спосіб апеляційного розгляду, що підписала суддя Цюра Т.В. та інші судді, які разом з нею підписали процесуальні документи

З отриманих суддею з Єдиного державного реєстру судових рішень відомостей встановлено, що в провадженні Одеського апеляційного суду знаходиться цивільна справа за № 523/6283/19 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду в складі судді Цюри Т.В. від 15.08.2019 року м. Одеса відкрите апеляційне провадження, яке до цього часу не закінчене.

Відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду в складі судді Цюри Т.В. від 17.10.2019 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про розгляд справи у судовому засіданні за правилами позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. В цій ухвалі вказується, що 08.10.2019 року через канцелярію суду представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 була подана заява про розгляд справи в апеляційному провадженні за правилами позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду в складі: головуючого Цюри Т.В. суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М. від 05.11.2019 року закінчені підготовчі дії за апеляційною скаргою Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, справа призначена до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду за правилами загального позовного провадження із викликом сторін на 11:00 год. 21 листопада 2019 року

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII) суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України (далі ЦПК) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18) зокрема зазначається наступне.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито закриває провадження у ній.

Закони України не передбачають можливість розгляду у суді заяв про визнання чи встановлення фактів незаконності дій/бездіяльності іншого суду під час вирішення та розгляду справ, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону № 1402-VIII).

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Згідно з пунктом 21 Великої хартії суддів (Основоположних принципів), затвердженої Консультативною радою європейських суддів 17 листопада 2010 року, засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави.

Отже, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду та вирішення справи, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу із встановленням за судовим рішенням юридичних фактів щодо суду (судді).

За змістом пункту 19 Великої хартії суддів (Основоположних принципів) у кожній державі закон чи фундаментальна хартія суддів повинні визначати неналежну поведінку, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність та відкриття дисциплінарного провадження щодо судді.

Тобто, за наявності для цього підстав і у визначеному законом порядку суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за відповідну неналежну поведінку.

Аналогічні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 21 листопада 2018 року (провадження № 14-399цс18), а також від 20 березня 2019 року (провадження № 14-655цс18).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Конституції України вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Згідно із частинами першими статей 6 і 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, судді, які розглядають судову справу, є посадовими особами, уповноваженими на виконання функції держави, а не приватними особами, до яких можна звернутись з позовом.

Відповідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого права, цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Проте у справі, яка розглядається Одеським апеляційним судом, між позивачем, третьою особою ОСОБА_2 та судом і суддями зазначені правовідносини не виникли, тому така справа не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Відповідно пункту 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатись позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, інших рішень відповідних органів, для яких законом установлений інший порядок оскарження.

Учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом України (ст. 14 закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи будь-яким іншим способом поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.

Крім того, ч. 2 ст. 381 ЦПК передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ЦПК суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали можливість звернутись до Одеського апеляційного суду з заявою виправлення допущених в ухвалах від 17.10.2019 року і від 05.11.2019 року описок.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 389 ЦПК передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення.

Таким чином, вважаю, що вимоги про встановлення юридичного факту явного порушення ст. 371 ЦПК України в Одеському апеляційному суді по цивільній справі № 523/6283/19 протягом другого півріччя 2019 року і на початку 2020 року, а також про визначення недостовірною розповсюджену відповідачем, Одеським апеляційним судом, документальної інформації, яка міститься у мотивувальних частинах ухвал від 17 жовтня і 05 листопада 2019 року по цивільній справі № 523/6283/19 стосовно тверджень сторони позивача клопотань про спосіб апеляційного розгляду, що підписала суддя Цюра Т.В. та інші судді, які разом з нею підписали процесуальні документи, мають вирішуватися в межах розгляду цієї справи. Тому такі вимоги не можуть розглядатися в іншій справі за правилами будь-якого судочинства.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Одеський апеляційний суд спрямовувати до Верховного Суду для визначення підсудності у справах за участю ДП «Одеський морський торговельний порт».

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) захисту необхідно розуміти такий, що призводить до поновлення порушеного права, є адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Тому об`єктом захисту у цивільному судочинстві являється порушене, невизнане або оспорене право, свобода чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 31 ЦПК України справа, у якій однією зі сторін є суд, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, або суддя цього суду, не пізніше п`яти днів із дня надходження позовної заяви передається на підставі розпорядження голови суду до суду вищої інстанції для визначення підсудності

Позовна вимога про зобов`язання Одеського апеляційного суду спрямовувати до Верховного Суду для визначення підсудності у справах за участю ДП «Одеський морський торговельний порт» не може бути предметом судового захисту за правилами будь-якого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 і ч 6 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , за участю третьої особи, за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 відмовлено у зв`язку з тим, що вимоги позову не можуть розглядатися в іншій справі за правилами будь-якого судочинства. Тому суддя не роз`ясняє заявникам, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 185, 259-260 ЦПК України,

С У Д Д Я

У Х В А Л И В :

У відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Одеського апеляційного суду (м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24а), за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення юридичного факту порушення ЦПК України, визначення недостовірною розповсюджену інформацію, зобов`язання спрямування цивільних справ до Верховного Суду для визначення підсудності, відмовити.

Цю ухвалу невідкладно надіслати позивачеві разом із заявою та всіма доданими до неї документами, копію позовної заяви залишити в суді.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали, тобто з 01 квітня 2020 року.

С У Д Д Я: