Справа №521/2708/20
Провадження №2-з/521/89/20
У Х В А Л А

01 квітня 2020 року

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Мурзенко М. В., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку.

Позов мотивований тим, що з позивач працює на посаді водія-вантажника у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 прийшов на роботу, але не зміг потрапити на своє робоче місце, позивачу усно повідомили що його було звільнено з посади водій-вантажника та припинено трудові відносини з невідомих причин. Копію наказу про звільнення та трудову книжку позивач досі не отримав, заробітна плата за відпрацьовані дні позивачу не сплачувалась починаючи з 01.10.2019 року. Директор ОСОБА_2 повідомив позивача, що не буде сплачувати плату за відпрацьовані дні, оскільки у нього відсутні кошти та будь-яке майно за рахунок якого буде здійснено відшкодування.

31 березня 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси представник позивача звернувся з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову відносно нерухомого майна ОСОБА_2 шляхом:

-накладення арешту та заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна у вигляді Ѕ житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності;

-накладення арешту та заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна у вигляді Ѕ земельної ділянки, площею 0,0463 га, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову представник позивача обґрунтовує існуванням ризику відчуження спірного майна відповідачкою на користь інших осіб до ухвалення рішення по справі, що зробить неефективним захист прав позивача в обраний ним спосіб.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 12 березня 2020 року по зазначеній цивільній справі було відкрито провадження.

Заяву розглянуто без повідомлення та виклику сторін.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних заходів, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог та застосовуються з метою недопущення вчинення відповідачем дій, направлених на фактичну неможливість виконання судового рішення.

Відповідно до роз`яснень, зазначених в п.2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за час затримки розрахунку, компенсацію за невикористану відпустку в загальній сумі 125 705,49 грн.

За інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка додана до заяви, вбачається, що відповідачу належить на праві власності Ѕ житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та Ѕ земельної ділянки, площею 0,0463 га, за вказаною адресою.

З матеріалів заяви та відомостей, що містяться в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не вбачається вартість вказаного майна, представником позивача не надано суду доказів на підтвердження існування небезпеки невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову та наміру відповідача вчинити відчуження належного йому майна з метою невиконання можливого рішення суду у справі.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для обмеження відповідача у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження належним йому майном шляхом накладення на нього арешту та заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нього, у зв`язку із чим доходить висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 01.04.2020 року.

Головуючий: