КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 754/6921/18 Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Номер провадження: 22-ц/824/1016/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів: Нежури В.А., Суханової Є.М.,

при секретарі - Перебитюку А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», про визнання недійсним розпорядження, -

DCNFYJDBD:

ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва, в якому просила визнати розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 квітня 2018 року № 208 в частині видачі ордеру № 000744 ОСОБА_2 на підставі розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 квітня 2018 року № 208 недійсними.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів м. Києва від 30 грудня 1983 року та на підставі ордеру № 36178 серія Б від 17 січня 1984 року, в постійне користування було надано дві кімнати у двохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 на сім`ю у складі трьох осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (дружина) та ОСОБА_5 - дочка (після реєстрації шлюбу, прізвище змінено на ОСОБА_5 ).

Спірна квартира складається з двох жилих кімнат, житловою площею 29,3 кв.м., у тому числі: кімнати - площею 17,8 кв.м., кімнати - площею 11,5 кв.м., кухні - площею 7,3 кв.м., ванної кімнати - 2,6 кв.м., вбиральні - 1,0 кв.м., коридору - 9,0 кв.м., балкону - 1,2 кв.м. Загальна площа квартири складає - 50,4 кв.м.

На ОСОБА_5 (дівоче прізвище - ОСОБА_5 ) було відкрито окремий особовий рахунок та закріплено за нею кімнату площею 11,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 . Вказані дії були вчинені з метою подальшої приватизації кімнати, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 30 вересня 2002 року.

Починаючи з 30 вересня 2002 року, одна кімната - площею 11,5 кв.м. знаходиться у приватній власності ОСОБА_5 , а інша кімната перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, наймачем якої була ОСОБА_4 .

У ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_9

З 2002 року ОСОБА_1 проживала в кімнаті зі своєю матір`ю, а в послідуючому, у зв`язку з народженням її сестри ОСОБА_9 , в 2006 році зі згоди ОСОБА_4 вона вселилась в її кімнату, площею 17,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 .

З зазначеного часу, ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_10 , вели домашнє господарство, здійснювали спільні покупки, доглядали один за одним. Єдиним житловим приміщенням, яке було і залишається постійним місцем проживання ОСОБА_1 , є спірна кімната, в якій вона проживає і по даний час, без реєстрації місця проживання.

ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис № 814 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 22 червня 2017 року.

На теперішній час, особовий рахунок не переоформлено, кімната площею 17,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 не приватизована. У зв`язку зі смертю ОСОБА_10 , яка була наймачем кімнати площею 17,8 кв.м., виникла необхідність в укладенні договору найму кімнати з іншим членом сім`ї наймача, який постійно там проживає, а саме з ОСОБА_1 .

Для вирішення вказаного питання, 31 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянської районної адміністрації в м. Києві із заявою про визнання її наймачем та укладення з нею договору найму на кімнату площею 17,8 кв.м., в задоволення якої, 02 жовтня 2017 року Деснянська районна в м. Києві адміністрація їй безпідставно відмовила. Відмову, у визнанні її наймачем, з подальшим укладенням договору найму, позивач вважає необґрунтованою, та такою що суперечить ст.ст. 64, 65,106 ЖК Української РСР.

В обґрунтування вказаної відмови, Деснянською районною в м. Києві адміністрацією наведено положення ст. 54 ЖК Української РСР, які регулюють порядок надання звільненого жилого приміщення наймачеві сусіднього приміщення в цій квартирі. Враховуючи вказану норму, Деснянська районна в м. Києві адміністрація робить висновок, що кімнати в комунальній квартирі АДРЕСА_1 належать до різних форм власності, тому їх приєднання не відповідатиме нормам чинного законодавства.

На підтвердження свого звернення, ОСОБА_1 вказала, що вона проживала з квартиронаймачем в житловому приміщенні з 2006 року, і є членом сім`ї наймача в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР та ч. 2 ст. 65 ЖК Української РСР, а тому має право на підставі ч. 1 ст. 106 ЖК Української РСР вимагати визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таким чином, як вказує ОСОБА_1 , відповідач необґрунтовано відмовив їй у визнанні наймачем кімнати та в укладенні з нею договору найму замість попереднього наймача, чим фактично оспорює її право користування житловим приміщенням, не визнає її, як члена сім`ї наймача та теперішнього наймача житлового приміщення.

Так як вона постійно проживала разом з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 2006 року, вони вели разом спільне господарство та надавали взаємну допомогу, мали спільний бюджет та спільний побут, взаємні права та обов`язки, в зв`язку з чим, вона, як член сім`ї наймача, має право користування кімнатою, площею 17,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 , тому вважає, що розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 208 від 24 квітня 2018 року та ордер про право зайняття службового приміщення № 000744 від 02 травня 2018 року, який виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі вищезазначеного розпорядження, прийняті з порушенням ст.ст. 58, 59 ЖК Української РСР, оскільки в кімнаті, площею 17,8 кв.м. квартири АДРЕСА_1 вона проживає та нею користується на законних підставах.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація зазначила, що ОСОБА_1 не наданого жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про незаконність прийнятого Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією розпорядження № 208 від 24 квітня 2018 року та видачі ордера № 000744 від 02 травня 2018 року ОСОБА_2 на право зайняття спірного житлового приміщення, в зв`язку з чим вважає, що апеляційну скаргу позивача на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи, в установлений судом строк, відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надали.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на підставі рішення виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів м. Києва від 30 грудня 1983 року та ордеру № 36178 від 17 січня 1984 року, на сім`ю у складі трьох осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_5 - дочка (після реєстрації шлюбу, прізвище змінено на ОСОБА_5 ), у постійне користування було надано дві кімнати у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 ., яка складається з двох кімнат, площею 17,8 кв.м., та 11,5 кв.м., кухні - 7,3 кв. м., ванної кімнати - 2,6 кв. м., вбиральні - 1.0 кв. м., коридору - 9,0 кв. м., балкону - 1,2 кв. м., загальною площtю 50,4 кв.м.

Особовий рахунок було відкрито на ОСОБА_3 , а після його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 переоформлено на його дружину ОСОБА_4 , яка є бабусею ОСОБА_1 , позивача у справі

У подальшому, на ОСОБА_5 (мати ОСОБА_1 ) було відкрито окремий особовий рахунок на кімнату, площею 11,5 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1 , яка була нею приватизована. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 2002 року, виданим відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, власником кімнати є ОСОБА_5

Інша кімната, площею 17,8 кв.м., наймачем якої була ОСОБА_10 , перебуває у власності територіальної громади м. Києва.

Відповідно до свідоцтв про народження, які знаходяться в матеріалах цивільної справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_5 народилася дочка - ОСОБА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка - ОСОБА_9 .

Згідно свідоцтва про смерть серія , НОМЕР_1 , виданим Деснянським районним в м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 померла.

Після смерті ОСОБА_10 , 31 липня 2017 року позивач звернулась до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про визнання її наймачем спірної кімнати та укладення з нею договору найму.

Листом від 02 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 відмовлено в укладенні договору найму.

Статтею 28 Статуту територіальної громади м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 371/1805 «Про Статут територіальної громади м. Києва», зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України від 02 лютого 2005 року № 14/5 встановлено, що діючими нормами Конституції України та чинного законодавства України, територіальній громаді м. Києва належить право власності на рухоме і нерухоме майно, що знаходиться в комунальній власності, доходи міського та районного у м. Києві бюджетів, а також майнові права, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.

В ст. 317 ЦК України вказано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як встановлено судом, кімната жилою площею 17,8 кв. м. на момент виникнення спірних правовідносин і дотепер перебуває у власності територіальної громади м. Києва.

Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 11 вересня 2014 року № 1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в м. Києві», районні в м. Києві державні адміністрації зобов`язані передавати Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) житлові приміщення, що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади м. Києва. В свою чергу, останній здійснює від імені виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розподіл та передачу в установленому порядку вказаних вище житлових приміщень районним в м. Києві державним адміністраціям, підприємствам, установам, організаціям.

Правовий статус службового житла визначений главою 3 ЖК Української РСР, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37, та іншим законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом.

Положенням про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР передбачено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи. організації.

В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів, за місцем знаходження приміщення.

Облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових.

В ч. 1 ст. 5 ЖК Української РСР вказано, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових, рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів (ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР)

Згідно з актом прийому-передачі житлової площі від 22 березня 2018 року № 27 одну кімнату, площею 17,8 кв.м., у загальній квартирі АДРЕСА_1 , як житло поточного звільнення, передано від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації під службове житло з метою вирішення житлових питань працівників житлово-комунального господарства та побутового обслуговування населення.

За клопотанням Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 29 березня 2018 року № 160 «Про включення до числа службових житлових приміщень» одну кімнату, площею 17,8 кв.м., у загальній квартирі АДРЕСА_1 включено до числа службових житлових приміщень Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва».

Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 квітня 2018 року № 208 «Про затвердження спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про надання службового житла», кімнату, площею 17,8 кв.м., у загальній квартирі АДРЕСА_1 надано двірнику підприємства - ОСОБА_2 та 02 травня 2018 року йому, на сім`ю, яка складається з однієї особи, видано ордер № 000744 на службове приміщення з однієї кімнати у загальній квартирі АДРЕСА_2 з тих підстав, що він з 24 лютого 2012 року перебуває на квартирному обліку на загальних підставах, а також у списках на отримання службового житла за місцем роботи.

Вищевикладене свідчить про повну законність та обґрунтованість прийняття відповідачем розпорядження № 208 від 24 квітня 2018 року та видачі на його підставі ордеру № 000744, так як невиконання встановленого чинним законодавством порядку обліку і розподілу службових житлових приміщень тягне за собою відповідальність, визначену законом.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва станом на 10 серпня 2018 року за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Як вбачається з паспортних даних ОСОБА_1 , остання зареєстрована в квартирі

АДРЕСА_4 , в якій зареєстрована ОСОБА_1 , придбана за договором купівлі-продажу її батьком, в період перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 - матір`ю позивача.

З паспортних даних також вбачається, що позивач з реєстрації за вказаною адресою не знімалася.

Матеріали справи не містять відомостей і про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов в Деснянському районі м. Києва.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилалась на ті обставини, що вона була вселена наймачем в кімнату площею 17,80 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 як член сім`ї наймача без жодних застережень та на законних підставах, протягом одинадцяти років проживала разом з наймачем у вказаній кімнаті, вони вели спільне господарство та утримували спірну кімнату.

Зазначила, що як член сім`ї наймача на підставі ч. 2 ст. 65 та ст. 64 ЖК Української РСР набула права користування кімнатою, площею 17,80 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 з 2006 року, та не втратила право користування по сьогоднішній день, так як відсутні підстави для останнього, вичерпний перелік яких, передбачений ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР (внаслідок відсутності наймача або члена сім`ї наймача в займаному жилому приміщенні понад встановлені строки), що спірне житлове приміщення, кімната площею 17,80 кв. м., є її постійним місцем проживання, вона виконувала і продовжує виконувати обов`язки наймача житлового приміщення, у тому числі, сплачувати квартирну плату та комунальні послуги.

На підтвердження цьому, позивач надала до позовної заяви докази про те, що вона з першого по одинадцятий клас навчалась в спеціалізованій школі I-III ступенів № 250 з поглибленим вивченням математики Деснянського району м. Києва, а саме - зарахована до першого класу 02 вересня 2002 року та відрахована з одинадцятого класу 01 червня 2013 року у зв`язку з здобуттям повної загальної середньої освіти (довідка зі школи про навчання від 10 серпня 2017 року, копії свідоцтва про базову загальну середню освіту), довідку про навчання в Київському національному університеті ім. Тараса Шевченка від 07 вересня 2017 року, копію диплома бакалавра, медичну документацію про виклик лікаря додому та отримання медичної допомоги в клініках Деснянського району м. Києва, акт про проживання, складеним майстром технічної дільниці ОСОБА_16 та мешканцями будинку, затвердженим начальником ЖЕД-310 від 19 серпня 2017 року, в якому, місцем проживання ОСОБА_1 зазначено квартиру АДРЕСА_1 .

З квитанцій та розрахунків за житлово-комунальні послуги вбачається, що вони розраховувались на одну особу, та сплачувались ОСОБА_4 . Крім того, у своїх заявах до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про призначення житлової субсидії, ОСОБА_5 - мати позивачки та її бабуся - ОСОБА_10 не вказували ОСОБА_1 як члена своєї сім`ї,

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Не приймаючи до уваги вказані докази, суд першої інстанції правильно виходив з того, що вони не підтверджують факт незаконності прийнятого Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією розпорядження № 208 від 24 квітня 2018 року та видачі ордера № 000744 від 02 травня 2018 року ОСОБА_2 на право зайняття спірного житлового приміщення у розумінні вимог ст. 13 ЦПК України так як вказаний спір не відноситься до спору про визнання особи членом сім`ї наймача житлового приміщення.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Викладене узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи фактичні обставини справи, докази які містяться в матеріалах цивільної справи, колегія суддів приходить до висновку про законність ухваленого Деснянським районним судом м. Києва судового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: В.А. Нежура

Є.М. Суханова