Справа № 495/1925/20
Номер провадження 2-з/495/34/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишко В.В., перевіривши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 495/1925/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

30.03.2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідачка) про стягнення заборгованості за договором позики.

Разом із вищевказаною позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, згідно якої він просить:

-накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 03);

-заборонити суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати будь-які реєстраційні дії та приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, в тому числі набуття, зміну та припинення таких прав, скасування державної реєстрації речових прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та внесення будь-яких записів в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 03).

Вказану заяву, позивач обґрунтовує тим, що 12 травня 2017 року між ним та відповідачкою укладено договір позики, за яким він надав ОСОБА_2 в борг грошові кошти в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень. На підтвердження виникнення боргових зобов`язань відповідачкою надано розписку про отримання грошових коштів в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень в якості боргу за договором позики, які відповідачка зобов`язана повернути в строк не пізніше 01 лютого 2020 року.

Однак, станом на 30 березня 2020 року, тобто на момент звернення із даним позовом до суду, відповідачка борг не повернула.

Позивач зазначає, що відповідачці належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 09 березня 2016 року, посвідченний приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Холудєєвою С.М. та зареєстрований в Реєстрі за № 510.

За твердженням позивача, відсутність обмеження на відчуження вказаного вище майна та заборона на проведення реєстраційних дій та прийняття будь-яких рішень про державну реєстрацію речових прав щодо даного майна дає Відповідачу можливість відчужити майно іншій особі з метою уникнення виконання рішення суду.

В разі задоволення судом даного позову, виконання судового рішення може бути утрудненим без накладення арешту на вказане нерухоме майно відповідачки та заборони на проведення реєстраційних дій та прийняття будь-яких рішень про державну реєстрацію речових прав щодо даного майна, оскільки в такому випадку орган примусового виконання судових рішень не матиме змогу через відсутність коштів у відповідачки звернути в рахунок погашення заборгованості стягнення на зазначене нерухоме майно для задоволення боргових вимог.

Крім того, позивач вказує, що за договором позики сума боргу становить 200 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, а з правовстановлюючих документів вбачається, що вартість даного нерухомого майна складає 148 000 гривень 00 копійок, тому у разі відсутності коштів у боржника з метою реального виконання майбутнього судового рішення наддасть змогу органу примусового виконання судових рішень звернути стягнення саме на дану квартиру для повного виконання майбутнього судового рішення.

Таким чином, в разі задоволення судом пред`явленого позову про стягнення суми боргу з відповідачки, у разі їх відсутності, може бути звернуто стягнення на майно, що її належить.

На підставі наведеного позивач просить заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши заяву про забезпечення позову, матеріали цивільної справи та встановивши обставини, у зв`язку з якими позивач просить вжити заходи забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; інше.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, заявлений позивачем вид забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна гарантує виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.

Разом з тим, суд при постановленні ухвали про накладення арешту на майно враховує принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

При цьому вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна не виключає його з використання, а тому додаткових обмежень крім неможливості його відчуження для відповідача не існує.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Приймаючи до уваги вищезазначене та норми чинного законодавства, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, підлягає частковому задоволенню, а саме накладенням арешту у вигляді заборони відчуження вказаного нерухомого майна, що є достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача, та виключить можливість обмеження права відповідача на користування нерухомим майном у повному обсязі.

Керуючись статтями 149, 150, 151,153 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт, у вигляді заборони відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 03).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Виконання ухвал з питань забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена черезБілгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області або безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.В. Мишко