Ухвала

30 березня 2020 року

м. Київ

справа № 539/1053/19

провадження № 61-4456ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Засульської сільської ради, про захист прав споживачів шляхом стягнення страхової виплати,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» (далі - АТ «СК «ТАС») про захист прав споживачів шляхом стягнення страхової виплати.

Позов обґрунтували тим, що 17 липня 2004 року між АТ «СК «ТАС» та ОСОБА_4 укладено поліс страхування життя НОМЕР_1 , відповідно до умов якого, у разі смерті страхувальника, вигодонабувачами є: дружина померлого ОСОБА_1 - у частині 50 відсотків та сини померлого: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - в частинах по 25 відсотків кожен.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Причиною смерті стала хронічна серцево-судинна недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця, атеросклеротична хвороба серця.

У тридцятиденний термін ОСОБА_1 звернулась на гарячу лінію відповідача та повідомила про смерть чоловіка. 09 серпня 2017 року, з метою отримання страхової суми, остання надіслала на адресу відповідача пакет документів.

Листом від 01 серпня 2017 року № 184815/АВ0005611 ОСОБА_1 повідомлено про те, що страхові суми за договором страхування життя станом на 01 січня 2017 року становлять: 1 277,96 доларів США - за накопичувальною частиною та 1 277,96 доларів США - за ризиковою частиною.

Листами від 15 листопада 2017 року позивачам відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі листа Центру первинної медико-санітарної допомоги села Засулля Лубенського району Полтавської області згідно з яким застрахована особа зверталася за медичною допомогою 26 лютого 2001 року, 20 лютого 2002 року та 04 травня 2004 року з приводу захворювань, що мали істотне значення для оцінки страхового ризику при укладенні договору страхування життя.

Причини відмови у виплаті страхового відшкодування на думку позивачів є незаконними, у зв`язку з неправильними записами про стан здоров`я ОСОБА_4 в амбулаторній картці, зазначені у листі від Центру первинної медико-санітарної допомоги села Засулля Лубенського району Полтавської області.

При укладенні полісу страхування життя відповідачу надано вичерпну інформацію про стан здоров`я ОСОБА_4 , зокрема, що останній не є інвалідом, не перебуває на обліку, не знаходиться на лікуванні в наркологічному або психоневрогічному закладах охорони здоров`я, немає скарг, розладів, захворювань, інших порушень здоров`я.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року позов задоволено. Стягнуто з АТ «СК «ТАС»: на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 50 відсотків від страхової виплати, що становить 17 246,48 грн; на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 25 відсотків від страхової виплати, що становить 8 623,24 грн; на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 25 відсотків страхової виплати, що становить 8 623,24 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач, маючи сумніви з приводу стану здоров`я страхувальника під час укладення договору страхування, мав право вимагати від останнього надати відповідні медичні документи або пройти медичне обстеження, на підставі чого здійснити оцінку ризиків щодо укладення договору страхування життя. Проте на момент укладання договору та до дня смерті ОСОБА_4 жодних сумнівів з приводу здоров`я останнього відповідач не мав, а відповідні медичні документи не вимагав.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року апеляційну скаргу АТ «СК «ТАС» залишено без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «СК «ТАС», в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову яких не перевищує двохсот п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є захист прав споживачів шляхом стягнення страхової виплати.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 34 492,96 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн*100=210 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга мотивована тим, справа має для заявника виняткове значення, оскільки може створити умови для однотипного зловживання процесуальними правами чи певних протиправних дій з боку недобросовісних клієнтів, що негативно вплине на розмір страхових резервів.

Проте такі доводи не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Підстави для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес відсутні.

Доводи касаційної скарги в основному зводяться до непогодження з встановленими обставинами справи та переоцінки доказів.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки АТ «СК «ТАС» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Засульської сільської ради, про захист прав споживачів шляхом стягнення страхової виплати відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний