Справа № 755/4337/20
Провадження № 2/755/2738/20
У Х В А Л А

"31" березня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яка 18 березня 2020 року була передана в провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року відкрито провадження у справі та її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким встановлено процесуальні строки подачі заяв по суті справи.

До позовної заяви було додано заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення, в якій останній просить суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту до вирішення спору по суті на земельні ділянки, що належать ОСОБА_3 на праві приватної власності, а саме: 1. Земельну ділянку площею 2.7363 га, що знаходиться за адресою: Сумська обл., Липоводолинський р., с/рада Колядинецька, кадастровий номер: :01:002:0110; 2. Земельну ділянку площею 0.3102 га, що знаходиться за адресою: Сумська обл., Липоводолинський р., с/рада Колядинецька, кадастровий номер: :01:002:0143; 3. Земельну ділянку площею 0.1575 га, що знаходиться за адресою: Сумська обл., Липоводолинський р., с/рада Колядинецька, кадастровий номер: :01:002:0238; 4. Земельну ділянку площею 2.7364 га, що знаходиться за адресою: Сумська обл., Липоводолинський р., с/рада Колядинецька, кадастровий номер: :01:002:0111; 5. Земельну ділянку площею 0.3103 га, що знаходиться за адресою: Сумська обл., Липоводолинський р., с/рада Колядинецька, кадастровий номер: :01:002:0142; 6. Земельну ділянку площею 0.1576 га, що знаходиться за адресою: Сумська обл., Липоводолинський р., с/рада Колядинецька, кадастровий номер: :01:002:0237.

В обґрунтування заяви зазначає, що сума, яка може підлягати стягненню з відповідача, у разі задоволення позову, є значною, а тому після відкриття провадження у справі відповідач може вживати всіх можливих дій щодо відчуження належного йому майна на користь інших осіб з метою ухилення від виконання рішення суду, у зв`язку з чим невжиття засобів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Суддя, вивчивши доводи поданої заяви, вивчивши матеріали справи, приходить наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За приписами ч. 3 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із наведеного випливає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором безвідсоткової цільової позики у розмірі 10 162,19 доларів США, що станом на день подачі позову відповідно до курсу НБУ еквівалентно 262 773,91 грн.

Позов обґрунтований тим, що 05 березня 2015 року відповідно до договору безвідсоткової цільової позики та відповідної розписки він надав у борг ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США. За п. 5.1 договору ОСОБА_3 зобов`язався повернути вказані грошові кошти у строк до 05 березня 2017 року. 04 березня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дійшли згоди про продовження терміну дії договору до 05 вересня 2017 року. 05 вересня 2017 року сторони дійшли згоди про продовження терміну дії договору до 31 травня 2019 року. Однак, станом на 13 березня 2020 року грошові кошти ОСОБА_1 повернуто так і не було. За п. 8.3 договору за необґрунтовану односторонню відмову від виконання взятих на себе договірних зобов`язань позичальник сплачує штраф у розмірі 100% від суми несвоєчасно повернутої позики. Таким чином розмір заборгованості відповідно до п. 8.3 договору складає 8 000 доларів США. Згідно із п. 8.2 договору за прострочку у поверненні позики позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки. Розмір пені станом на 13 березня 2020 року складає 1 972,82 доларів США. Розмір 3% річних від простроченої суми заборгованості станом на 13 березня 2020 року складає 189,37 доларів США.

За матеріалами заяви убачається, що заявником не наведено обґрунтованих підстав того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно ОСОБА_5 впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про стягнення з грошових коштів на підставі розписок. В той же час, невиконання відповідачем договірних зобов`язань з повернення боргу не є самостійною підставою для накладення арешту на його нерухоме в порядку вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, у поданій заяві відсутнє обґрунтування співмірності заявленого способу забезпечення позову із заявленими вимогами майбутньої позовної заяви.

Виходячи із викладеного, вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 260, 353 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: