ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2020 року

м. Харків

справа № 613/1085/19

провадження № 22-ц/ 818/1352/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Овсяннікової А.І., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Шалімова Д.В.,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.01.2014 в розмірі 111546,73 грн та судові витрати.

Позов мотивований тим, що 28 січня 2014 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н (надалі Договір), за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 6100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взятих на себе за вищевказаним договором зобов`язань належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 09.07.2019 має заборгованість у розмірі 431635,72 грн, яка складається з: 6812,27 грн - заборгованість за кредитом, 418710,26 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6113,19 грн - заборгованість за пенею та комісією. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 30.05.2016 з ОСОБА_1 стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.01.2014 року в розмірі 23987,01 грн. Таким чином, на час подачі позову різниця склала 408907,14 грн, яка складається з: 360,00 грн - заборгованість за кредитом; 404607,14 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4300 грн - заборгованість за пенею та комісією. Законодавство не встановлює обов`язок кредитора вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, і кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення будь-якої частини суми заборгованості. Таким чином, позов пред`явлений для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 111546,73 грн, яка складається з: 360,00 грн - заборгованість за кредитом, 111186,73 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.02.2019 по 09.07.2019.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року в задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем дійсного розміру заборгованості ОСОБА_1 . Заборгованість за тілом кредиту вже була стягнута на користь Банку заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 30.05.2016. Безпідставною є вимога Банку про стягнення процентів, що нараховані після стягнення судовим рішенням заборгованості в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Крилова Олена Леонідівна, яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В якості доводів апеляційної скарги посилається на те, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач приєдналася до договору приєднання та погодився з його умовами. Укладання чи не укладання кредитного договору ОСОБА_1 не оспорювала, розрахунок заборгованості не спростувала, не доведела відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, не заперечувала наявність між сторонами кредитних зобов`язань. Тому підстав для відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами немає.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом установлено, що 28 січня 2014 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач погодилася, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Своїм підписом в анкеті ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомилася з Договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з їх умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 погодилася шляхом ознайомлення з ними на сайті Приватбанку www.pb.ua (а.с. 9).

Заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнута заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 січня 2014 року в сумі 23 987 грн 01 коп., з яких 6452 грн 27 коп. - заборгованість за кредитом, 14 103 грн 12 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1813 грн 19 коп. - заборгованість комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1118 грн 43 коп. - штраф (процентна складова) та судовий збір у сумі 1 218 грн (а.с. 6).

В дійсному позові, пред`явленому у серпні 2019 року, Банк просить стягнути з ОСОБА_1 360 грн заборгованості за кредитом № б/н від 28.01.2014 та 111186 грн 73 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.02.2019 по 09.07.2019 (а.с. 2-5).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України)).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Пунктом 1.1.7.12 витягу з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010/256 від 06.03.2010, строк дії укладеного між сторонами договору встановлений - 12 місяців з моменту підписання. У випадку відсутності повідомлення протягом цього часу жодної зі сторін про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Пункт 2.1.1.2.11 Умов та правил встановлює, що карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні картки, включно. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії) після звернення клієнта до Банку відповідно до діючих тарифів.

У справі, що переглядається, відсутня інформація про строк дії виданої ОСОБА_1 кредитної картки та про її перевипуск, однак у травні 2016 року Банк пред`явив дострокову вимогу про стягнення з боржника усієї суми кредитної заборгованості, яка задоволена заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року.

Використавши своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України шляхом пред`явлення у травні 2016 року позову про стягнення всієї суми заборгованості за договором до кінцевого терміну, Банк змінив строк виконання зобов`язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги Банку про стягнення процентів після пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог Банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів є необґрунтованими.

Також виходячи з викладеного вище, Банк не має права вимагати стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, яка вже стягнута заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року, оскільки це призведе до подвійного стягнення заборгованості за одним і тим же кредитним договором.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову Банку про стягнення заборгованості та процентів у заявленому ним розмірі. Апеляційна скарга представника АТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 2 квітня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді А.І. Овсяннікова

Р.М.Піддубний