ЄУН 174/54/20
н/п 2/174/93/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2020 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що з метою отримання банківських послуг, відповідачка звернулася до позивача та підписала заяву б/н від 04.12.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 19000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею і банком договір, про що свідчить її підпис в заяві. Банк керуючись п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6. договору, на підставі яких відповідачка надала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, встановлював та змінював кредитний ліміт відповідачці та керуючись п.п. 1.1.1.67, 1.1.5.1.,1.1.5.2. договору, змінював тарифи та інші невід`ємні частини договору. Власник картрахунку зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, в зв`язку з чим вона станом на 31.10.2015 року має заборгованість у розмірі 33515,27 грн., яка складається з наступного: 6832,73 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1131,50 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 23478,88 грн. нарахована пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1572,16 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.02.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

21.02.2020 року відповідачка надала відзив, в якому заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначила, що вона не згодна з заявленою в позові сумою заборгованості. В наданій як доказ на підтвердження укладення між сторонами кредитної угоди «Анкеті-заяві» не встановлено ні суму кредиту, ні проценти за користування кредитними коштами, навіть відсутні графи щодо кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, до того ж в доданому витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відсутній підпис відповідачки. З наданого розрахунку заборгованості не вбачається, які саме суму отримала відповідачка в якості кредиту, а проценти за користування кредитом постійно змінювались з початкових 27,6 % до 42%, обґрунтувань такого збільшення позовна заява не містить. Позивач не надав жодного доказу, що відповідачку було повідомлено про зміни процентної ставки кредитної угоди та вона поставила на цих змінах свій підпис. Тож в сукупності наведені обставини не можуть свідчити про безспірність стягуваної заборгованості. Посилання позивача, що відповідачка була належним чином ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, згідно заяви приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають договір банківського обслуговування, є неправомірними, оскільки позивач не надав суду належних доказів щодо укладення між сторонами договору та досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. Саме з моменту підписання Умов та правил надання банківських послуг вони стають складовою частиною кредитного договору. Враховуючи вищевикладене в задоволенні позову просить відмовити.

23.03.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з даними умовами, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку договорі банківського обслуговування в цілому. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позивальника, Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах. Отже, між банком та позивальником укладається договір в письмовій формі, укладення договору таким чином не суперечить чинному законодавству України. З наданої до суду виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що вона користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачувала заборгованість за договором. Таким чином відповідачка до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. А отже й отримувала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.5.,2.1.1.2.6 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміт та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Пунктами 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2. договору також передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. В урахування вищевикладеного, просить позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 42).

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам.

Так, Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Разом з тим, на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, позивачем надано до суду завірену анкету-заяву відповідачки від 04.12.2013 року, з якої слідує, що відповідачка погодилася з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. При цьому в заяві міститься перелік видів можливих банківських послуг, а саме можливості отримання картки «Універсальна», зарплатного пакету, карти класу Голд, послуги накопичення «Копілка», пенсійної картки, ідентифікації з паспортом, однак відомостей про отримання відповідачкою кредитної картки, її номеру, розміру кредитних коштів, а також отримання відповідачкою пам`ятки клієнта, що виходячи із змісту заяви є обов`язковим при отриманні карти «Універсальна» або карти класу Голд, заява не містить (а.с.13).

До того ж, надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідачки, тому позивачем не доведено, що саме цей Витяг з Умов та правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачкою вказаної заяви, взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування (а.с.18-34).

При таких обставинах, до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 04 грудня 2013 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом 24 січня 2020 року, то кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

До того ж, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, тому саме позивач має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, так як з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, відповідач, тобто другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Дана позиція узгоджується в позицією Великої палати ВС (Справа № 342/180/17 від 19.07.2019 р.).

При таких обставинах, зазначені документи не можуть бути прийняті судом у якості допустимих доказів по справі на підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачкою зазначеного позивачем розміру кредитних коштів при його укладенні.

Також, суд не приймає у якості допустимого доказу по справі витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», в якому зазначено умови обслуговування карток «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», та «Універсальна Gold», оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження видачі банком та отримання відповідачкою будь-якої кредитної картки, суми кредиту та умов кредитування (а.с.117).

По цим же підставам суд не приймає у якості допустимого доказу по справі, розрахунок заборгованості здійснений банком на підтвердження наявності у відповідачки заборгованості по кредитному договору та її розміру (а.с.10-15).

До того ж, даний розрахунок не містить достатніх даних про особу, яка його здійснила, оскільки крім підпису цієї особи, інші ідентифікуючі дані (підпис, посада) відсутні та не підтверджує заявлених вимог, оскільки позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість по кредиту у розмірі 33515,27 грн., яка утворилася станом на 31.10.2015 року і складається з 6832,73 грн. заборгованості за тілом кредиту; 1131,50 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 23478,88 грн. пені; 2072,16 заборгованість по судовим штрафам, однак згідно наданого розрахунку станом на вказану дату, тобто 31.10.2015 року, заборгованість становила 11981, 41 грн. та складалася з 11570,8 грн. заборгованості за кредитним договором, що перевищує заявлені вимоги в цій частині, та 410,61 грн. заборгованості за відсотками, тому є незрозумілим з яких саме даних виходив позивач, визначаючи заборгованість відповідачки по кредитному договору у зазначеному ним розмірі.

Також, суд не приймає у якості допустимого доказу виписки по основній карті № НОМЕР_1 відповідача за період з 01.12.2013 по 05.03.2020 року (а.с.76-78) та № НОМЕР_2 за період з 01.12.2013 по 05.03.2020 (а.с.79-83), надані позивачем, оскільки вказані виписки містять дані про рух коштів по декільком рахункам відповідачки, періоди використання яких збігаються між собою, що свідчить про наявність декількох договорів і встановити з даних виписок який саме рахунок відповідачці було відкрито як кредитний неможливо, тому, в межах заявлених позивачем вимог, дані виписки не мають доказового значення на підтвердження факту наявності у відповідачки заборгованості саме по кредитному договору та її розміру.

До того ж в даних виписках відображено рух по 10 картках, а в матеріалах справи відсутні відомості як про отримання цих карток відповідачкою, так і час їх отримання та період дії.

Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом (Справа № 342/180/17 від 19.07.2019 р.)

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем поза розумним сумнівом, не доведено та не надано достатніх, допустимих та безсумнівних доказів на підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору та досягнення згоди щодо його істотних умов, отримання відповідачкою від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих коштів, тому, в межах заявлених вимог, підстави для стягнення з відповідачки заборгованості по кредиту у розмірі 33515,27 грн., про що просить позивач, відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю вказаних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. слід покласти на позивача.

На підставі ст.ст. 525, 526, 554, 610, 611, 612, 615, 625, 651, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263- 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: А.А.Борцова