Справа № 462/7650/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2020 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Палюх Н.М.

при секретарі Сех Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 6 грудня 2019 року звернулася у суд з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свої вимоги обґрунтовує тим, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зокрема кожній з них належало по 1/2 частині квартири. За життя бабуся позивачки - ОСОБА_3 склала заповіт на користь позивачки. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все її майно, в тому числі і на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . На підставі звернення позивачки, нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Павлишин О.Б. була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3 . Для отримання оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на предмет спадщини, позивачка неодноразово зверталася до своєї тітки ОСОБА_2 , яка є другим співвласником вказаної квартири, однак остання таких документів їй не надала. На запити нотаріуса Павлишин О.П. до Львівського державного нотаріального архіву про видачу дублікату договору купівлі-продажу квартири, надійшла відповідь про те, що такий дублікат може бути виданий за письмовою згодою всіх покупців договору. 5 липня 2019 року нотаріус Павлишин О.П. винесла постанову №682/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, обґрунтовуючи своє рішення відсутністю правовстановлюючого документу на 1/2 частки квартири, при цьому нотаріус порадила позивачці звернутися до суду за вирішенням питання про прийняття спадщини за заповітом. За наведеного просить позов задовольнити.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте представник позивачки подав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справу без участі позивачки та її представника, що суд вважає за можливе.

Відповідачка, яка належним чином повідомлялася про час, день та місце розгляду справи, в судові засідання 24 січня 2020 року, 11 лютого 2020 року, 6 та 27 березня 2020 року, не з`явилася, відзиву, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була мамою відповідачки ОСОБА_2 та бабусею позивачки ОСОБА_1 .

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гриником І.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №3690, /а.с.10 інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 /, продавці - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продали, а покупці - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 купили у рівних частках кожен квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно реєстраційного посвідчення від 13 вересня 2000 року, виданого Львівським обласним бюро технічної інвентаризації /а.с.11 інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 /, 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гриником І.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №3690.

Згідно реєстраційного посвідчення від 13 вересня 2000 року, виданого Львівським обласним бюро технічної інвентаризації /а.с.12 інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 /, 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гриником І.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №3690.

Таким чином, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина на все її майно, в тому числі і на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту від 12 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І., зареєстрованого в реєстрі за №1002, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належну їй частку квартири АДРЕСА_1 заповіла внучці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Даний заповіт є чинним і недійсним у встановленому порядку не визнавався.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповдно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповітом спадкодавець може охопити все своє майно чи майнові права або ж визначити конкретне майно (майнові права), які підлягають спадкуванню спадкоємцем, визначені заповітом (ст. 1236 ЦК України).

За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи №289/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 23 листопада 2017 року звернулася в Сьому львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її бабусі ОСОБА_3 , в якій зазначила, що інших спадкоємців за заповітом не має та спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку, згідно ст.1241 ЦК України, також не має. 5 липня 2019 року ОСОБА_1 подала в Сьому львівську державну нотаріальну контору заяву про видачу свідоцтва про право спадщину за заповітом після смерті її бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 5 липня 2019 року державний нотаріус Павлишин О.П. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з посиланням на відсутність правовстановлюючого документу на 1/2 частку вказаної квартири.

Отже, у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину за законом, через відсутність правовстановлюючих документів на частину спірної квартири, а тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом не встановлено, що відповідачка, як спадкоємець першої черги за законом, має право на обов`язкову частку у спадщині та доказів того з боку відповідачки суду надано не було.

У відповідності зі ст.41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи із вищенаведеного та враховуючи, що ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, у визначений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі ОСОБА_3 , тобто прийняла спадщину, однак оформити спадщину не є можливим у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а також те, що складений на ім`я ОСОБА_1 заповіт є чинним і недійсним у встановленому порядку не визнавався, суд приходить до висновку, позов слід задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст.12, 89, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_3

Повне судове рішення складено 30.03.2020 року.

Суддя: