Справа № 472/1307/19
Провадження №2/472/46/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року смт. Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Орленко Л.О.,

з участю секретаря

судового засідання - Ставніченко А.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 смт. Веселинове цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунутування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_2 (далі - спадкодавець).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема: право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя спадкодавець склав заповіт, за яким все майно, що належатиме йому на день смерті, заповів йому.

Після смерті батька він звернувся до приватного нотаріуса Євстратової О.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надано жодних документів, які підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок.

В зв`язку з цим, він звернувся до суду за захистом своїх спадкових прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначивши, що він прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Крім нього, є спадкоємець за законом- його сестра ОСОБА_3 , яка має право на обов`язкову частку у спадщині, як інвалід ІІ групи. Проте ОСОБА_3 спадщину, в тому числі і обов`язкову частку у спадщині, не прийняла, на неї не претендує і не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину на його ім`я, про що подала приватному нотаріусу заяву.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, до суду 09.12.2019 року надала заяву про розгляд справи без участі представника відповідача відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України. Відзиву на позовну заяву відповідач не надав суду.

Відповідно до ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність представника відповідача, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання 05.02.2020 року, що підтверджується даними розносної книги, та подав до суду 09.12.2019 року заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Заслухавши вступне слово позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 , смерть якого було зареєстровано 29 грудня 2018 року Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про що зроблено відповідний актовий запис №233, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 - (а.с. 20).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема, право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя спадкодавець склав заповіт, за яким все майно, що належатиме йому на день смерті, заповів позивачу.

На виконання вимог чинного законодавства позивач звернувся до приватного нотаріуса Євстратової О.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , нотаріусом йому було відмовлено, оскільки не надано жодних документів, які підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок - (а.с.4).

Таким чином, в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на успадковане майно.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права.

Матеріалами спадкової справи №20/2019 встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 склав заповіт, за яким все належне йому майно на день смерті заповів своєму сину - ОСОБА_1 ; позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину, про що подав відповідну заяву нотаріусу 30.04.2019 року; інший спадкоємець, а саме: ОСОБА_3 подала заяву про те, що їй зміст ст.1241 ЦК України, у відповідності з якою вона, як непрацездатна дочка, інвалід ІІ групи, має право на обов`язкову частку у спадщині, їй роз`яснено, також зміст ст.1272 ЦК України їй роз`яснено. Спадщину, яка залишилася після смерті батька, в тому числі і обов`язкову частку у спадщині, вона не прийняла, на неї не претендує і до суду для оспорювання своїх спадкових прав звертатися не має наміру, і не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.05.1976 року (а.с. 22), отримав право на спадкування за заповітом.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадщину позивач прийняв відповідно до ст. 1223, ч.3 ст.1268 ЦК України, та шляхом подання нотаріусу заяви від 30 квітня 2019 року про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №20/2019.

Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні.

Факт належності спадкового майна спадкодавцю ОСОБА_2 , а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: примірником свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_2 від 05.01.1979 року, який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи №442, наданої для огляду Комунальним підприємством Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, в якій зазначено, що власником будинку АДРЕСА_2 ) станом на 28.12.2012 року був ОСОБА_2 ; будинковою книгою, за даними якого спадкодавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований і проживав в даному будинку з 17.07.1979 року по день своєї смерті та був знятий з реєстрації місця проживання 11.02.2019 року; технічним паспортом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; технічною документацією на житловий будинок, разташований за адресою: АДРЕСА_1 , за даними яких ОСОБА_2 належить житловий будинок по АДРЕСА_2 ) на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок № НОМЕР_2 від 05.01.1979 р. - (а.с.6-16).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки позивач прийняв спадщину відповідно до ст. 1223 ЦК України, ч.3 ст.1268 ЦК України, та шляхом подання нотаріусу заяви від 30 квітня 2019 року про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №20/2019, то спадщина належить йому з часу її відкриття.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, та що його право на спадщину ніким не оспорюється, в тому числі спадкоємцем за законом ОСОБА_3 , то суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 11, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , успадкований ним після смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Токарівка Веселинівського району Миколаївської області, який йому належав на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок за №436 від 05 січня 1979 року, зареєстрованим Вознесенським ММБТІ 05.01.1979 р. за реєстровим №439, інвентарна справа №442.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 11 березня 2020 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко