ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1160/19 Номер провадження 22-ц/814/791/20Головуючий у 1-й інстанції Ланна Я. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 09:27:07 год. до 14:57:51 року, дата виготовлення повного тексту судового рішення - 26 грудня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 3% річних від простроченої суми виконання грошового зобов`язання за користування грошовими коштами в сумі 107 160 грн. 76 коп., 536 117 грн. 18 коп. інфляційних збитків, 596 398 грн. 18 коп. курсової різниці з конвертації долара США на гривню. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилався на невиконання відповідачем рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року, яким задоволений його позов і стягнуто з відповідача заборгованість за договором позики від 21.02.2013 року.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2019 року позов задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 107 160 грн. 76 коп. - три відсотки річних за час прострочення виконання зобов`язання. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, скасувати в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат від простроченої суми виконання зобов`язання на суму 563 117 грн. 58 коп. та ухвалити у цій частини нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов взаємовиключних висновків у частині вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та збитків від курсової різниці між доларом США і гривнею.

Так, відмовляючи у стягненні інфляційних втрат, суд виходив з того, що предметом позики були кошти в іноземній валюті (доларах США), а відмовляючи у стягненні курсової різниці, суд виходив з того, що заборгованість була стягнута у гривнях.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Стасовський М.В., представник ОСОБА_2 , пославшись на практику касаційного суду у справах з подібними відносинами, наголосив на правильності висновків суду першої інстанції у частині вирішення спору по вимогам щодо стягнення інфляційних втрат і курсової різниці.

Рішення суду у частині стягнення 3% річних та збитків від простроченої суми виконання боргового грошового зобов`язання за договором позики у вигляді курсової різниці з конвертації з долара США на гривню, не оскаржується, а тому відповідно до приписів ст.367 ЦПК України його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2013 р. між сторонами спору укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність строком до 01.10.2013 р. кошти в розмірі 314 000 грн., що в еквіваленті становило 39 250 доларів США.

20.03.2014 р. між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору позики від 21.02.2013 р., відповідно до якого відповідач зобов`язався виплачувати позивачу грошові кошти в сумі 616 758 грн., що в еквіваленті становило 59 304 долари США до 01.10.2014 р.

Заочним рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 17.12.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 935 455,66 грн. - суму неповернутого боргу за договором позики від 21.02.2013 року; 1 768,25 грн. - відсотків за користування позикою та 3 775,80 грн. витрат по оплаті судового збору (а.с.7).

02.03.2015р. головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Чутівського РУЮ Горбань І.І. відкрито виконавче провадження №46713861 з виконання виконавчого листа №550/1023/14-ц, виданого 27.02.2015р., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 935 455,66 грн. заборгованості за договором позики (а.с.8).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області, ОСОБА_3 від 27.06.2019р. закінчено виконавче провадження №46713861 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду (а.с.18).

Таким чином, повне виконання боржником ОСОБА_2 своїх зобов`язань з повернення позики відбулося 22.07.2019р. (а.с.16).

Як вбачається із наданих позивачем копій платіжних доручень №1266 від 07.10.2015р.; №281 від 17.02.2017р.; №679 від 07.04.2017р.; №2889 від 06.11.2017р.; №3312 від 06.12.2017р.; №54 від 12.01.2018р.; №333 від 14.02.2018р.; №627 від 23.03.2018р.; №796 від 06.04.2018р.; №2433 від 15.11.2018р.; №968 від 08.02.2019р.; №3068 від 22.07.2019р. ОСОБА_2 сплачував борг частинами (а.с.9-16).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що індексації підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а не іноземна валюта, положення частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного виключно у гривнях.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Правовий аналіз положень ст.526, ст.599, ст.611, ст.625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором (договором позики), яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, відповідно дія норми частини другої ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Як убачається з рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті кошти, визначені у грошовій одиниці України - гривні. У мотивувальній частині рішення суду зазначено про стягнення заборгованості у гривні з визначенням її розміру відповідно до курсу долара США на час ухвалення рішення. При цьому у рішенні суду відсутня указівка про можливу зміну суми заборгованості у подальшому у зв`язку із зміною курсу долара США (а.с.7).

У межах виконавчого провадження стягнення заборгованості відбувалося у гривнях без прив`язки до суми боргу, визначеного у доларах США, та зміни курсу долара США.

Наведене дає підстави для висновку, що мало місце прострочення боржника (відповідача) з виконання ним грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Відтак, кредитор (позивач) має право на отримання сум, передбачених частиною другою ст.625 ЦК України, у тому числі інфляційних втрат, за увесь час прострочення, тобто з 11 березня 2015 року до 22 липня 2019 року.

У підтвердження вимоги про стягнення інфляційних втрат на суму 563 117 грн. 58 коп. позивач надав суду розрахунок (а.с.92-93), виконаний спеціалістом-бухгалтером ОСОБА_4 , яка була допитана судом першої інстанції.

Ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції відповідач не подав належних і допустимих доказів, які б спростовували правильність проведеного розрахунку інфляційних втрат.

Апеляційний суд, перевіривши наданий розрахунок, приходить до висновку, що він проведений у відповідності до Рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97р.

При проведені розрахунку спеціаліст-бухгалтер виходила з того, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 01 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Розрахунок інфляційних втрат здійснювався за такою формулою: інфляційні нарахування = (сума боргу) х (індекс інфляції) /100% - сума боргу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат у сумі 563 117 грн. 58 коп. є обґрунтованими і підлягають до задоволення, відповідно, рішення суду першої інстанції в цій частині - скасуванню.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно п.36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 , подаючи позовну заяву, до суду сплатив 9605 грн. судового збору (а.с.2).

При апеляційному оскарженні рішення ОСОБА_5 сплачено 6 051,20 грн. судового збору (а.с.140).

За результатами перегляду рішення суду першої інстанції, позов задоволено частково на 37,19%

Таким чином, ОСОБА_5 має право на стягнення з іншої сторони (9605+6051,20 / 100) х 37,19 % = 11 855,44 грн. судових витрат, тобто з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 11 855,44 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 563 117 грн. 18 коп. скасувати, ухваливши нове судове рішення в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 563 117 грн. 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 11 855,44 грн.

В іншій частині рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06 квітня 2020 року

Головуючий О. А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов