Справа № 182/8767/19
Провадження № 2/0182/601/2020
02.04.2020 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, суд-
Позивач 21.12.2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.
Їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Апальковим Є.В. , належить житловий будинок АДРЕСА_1 .
Попереднім власником у спірному житловому будинку був зареєстрований відповідач, але, з моменту придбання ним будинку ОСОБА_2 в будинку не проживає, не користується ним, особистих речей відповідача в будинку немає, участі в утриманні житлового приміщення не приймає.
Договором купівлі-продажу від 29.11.2019 року передбачений обов`язок зняття з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб, але добровільно з реєстраційного обліку за місцем реєстрації відповідач не знімається, місце його проживання їй не відомо.
Реєстрація відповідача в належному їй будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження її власністю.
Враховуючи викладене, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Ухвалою про відкриття провадження від 06.02.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
До суду повернувся конверт з копією ухвали про відкриття провадження від 06.02.2020 року, як не вручений у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 25). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, письмових заперечень щодо її вимог і змісту, клопотань суду не направив.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного.
Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-BP "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею Цивільного кодексу України /далі ЦК/ та статтею 150 Житлового кодексу України /далі ЖК/, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Правовою підставою вимог про зобов`язання не чинити перешкод в користуванні житлом є положення статті 391 ЦК, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як встановлено судом, житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Апальковим Є.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-648 (а.с. 7, 8, 9).
У вищезазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 , який не є родичем позивача (а.с. 5).
Також, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).
Відповідач ОСОБА_2 в житловому будинку за адресою : АДРЕСА_1 не проживає з 2012 року, що зафіксовано в акті про не проживання від 13.12.2019 року, посвідченого головою квартального комітету № 38 за свідченням сусідів (а.с. 6).
Отже, відповідач не проживає та не користується спірним житловим приміщенням, не виконує свої зобов`язання по оплаті комунальних послуг, не підтримує приміщення в належному стані. Таким чином, суд вважає доказаним факт, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає без поважних причин з 2012 року та не користуються ним.
Доказів щодо поважних причин не проживання відповідача в спірному домоволодінні з 2012 року не пред`явлено, підстав вважати наявними поважні причини не проживання відповідачки з 2012 року у спірному домоволодінні судом не встановлено.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
При таких обставинах, суд вважає, що необхідно визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ) про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О. В. Рунчева