ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7135/19
Провадження № 2/362/1067/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Шевченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в:

03 грудня 2019 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області з Шевченківського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) «Фінансова компанія «ФОРІНТ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування.

23.01.2020 року від ТОВ «Фінансова компанія «ФОРІНТ» надійшла заява про забезпечення позову, в якій вони просять в якості забезпечення позову накласти арешт на майно, а саме домоволодіння що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.01.2020 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «ФОРІНТ» повернуто заявнику (т.2 а.с.2-3).

Постановою Київського апеляційного суду від 17.03.2020 року скасовано ухвалу суду першої інстанції від 27.01.2020 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (д.с. а.с. 49-50).

27.03.2020 року до суду надійшов дублікат справи з Київського апеляційного суду.

Заяву про забезпечення позову позивач обґрунтовує ризиком того, що відповідачі можуть не виконати рішення суду у разі задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 відчужила спірне майно на користь ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, яка на даний час є власником спірного майна, таким чином щоб не відбулось чергове відчуження спірного нерухомого майна просили забезпечити позов.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «ФОРІНТ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування.

Тобто спір між сторонами виник з приводу правомірності укладення договору дарування майна укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , якій за своїм змістом суперечить ЦПК.

Як вбачається із наданої Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.11.2019 року домоволодіння що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на яке просить накласти арешт позивач належить на праві власності ОСОБА_3 , до якої позивачі не звертаються до суду з позовними вимогами та, яка на даний час не залучена до розгляду у справі (т. 1 а.с.154-155).

Також, як вбачається з матеріалів справи державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління юстиції у м. Києві 30.03.2016 року було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 в межах суми заборгованості 6516084,63, а також домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.9-11).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 (справа № 826/8556/17), від 25.04.2019 (справа № 826/10936/18).

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Враховуючи викладене те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується на припущеннях заявника і при цьому ним недостатньообґрунтовано належним чином необхідності вжиття заходів забезпечення позову, які були вжиті державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження, не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України доказу в підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження ОСОБА_3 спірного нерухомого майна на користь третіх осіб, окрім того, застосування саме такого виду забезпечення позову може призвести до порушення прав ОСОБА_3 , яка не є учасником даної справи та не має боргових зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «ФОРІНТ», суд дійшов висновку про відхилення заяви про забезпечення позову.

Відхиляючи заяву заявника про вжиття заходів забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 76-78, 149-159, 247, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 15 денний строк з дня оголошення ухвали, особами, які брали участь у справі але не були присутні під час оголошення ухвали - в цей же строк з часу одержання копії цієї ухвали.

Текст ухвали виготовлено 31.03.2020 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко