Справа № 570/2368/15-ц
Номер провадження 2/570/6/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

за участю: секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

представника позивачки, адвоката Рудики Р.М.

відповідачки ОСОБА_1 представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне за правилами загального позовного провадження

цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення розміру земельної ділянки відповідно до часток осіб у праві власності житлового будинку, надвірних будівель та споруд та встановлення меж, щодо порядку користування,

в с т а н о в и в :

У зв`язку з тим, що вона на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2001 року та ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 17 жовтня 2001 року є власником 75/100 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , інша частина будинку, яка складає 25/100 його частини, належить ОСОБА_1 - відповідачці по справі, як частка в спадковому майні, вищезгадане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка була в її постійному користуванні, оскільки рішенням Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 126 від 12 червня 1998 року передана їй у приватну власність, враховуючи загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, та той факт що частки в домоволодінні визначені між власниками в натурі, наразі між сторонами постійно виникають спори стосовно межі та порядку користування вищезгаданою земельною ділянкою, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить встановити, що у її власності перебуває земельна ділянка площею 0,1875 га за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на цю земельну ділянку.

Після того, як у справі була проведена експертиза, представник позивачки ОСОБА_3 , адвокат Рудика С.Ю., подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить встановити, що у власності ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка площею 2115 кв.м, визнати за нею право власності на цю земельну ділянку і встановити межі її розподілу відповідно до варіанту № 1 висновку експерта № 60118/1_ЮШ від 16.05.2016 року.

Позивачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що рішенням Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, варіанти поділу якої визначив експерт. На цій земельній ділянці понад дорогою та під її вікном, відповідачка встановила паркан заввишки 2 м, хоча дозволу на це вона їй не давала. Зазначила, що коли вона там одноосібно господарювала, під вікном була сітка, а наразі, ще до поділу земельної ділянки судом, відповідачкою встановлено паркан. Враховуючи, що туалет відповідачки знаходиться на огороді останньої, септик при поділі залишається також на земельній ділянці, яка відійде відповідачці, відступивши один метр від сараю, просить позов задоволити і визначити межі між їх земельними ділянками по першому варіанту висновку експерта.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 , адвокат Рудика С.Ю., позов підтримала, пояснила, що Державний акт на право власності на земельну ділянку не виготовлявся. Такі акти будуть виготовлені сторонами після поділу спірної земельної ділянки. Вказала, що оскільки житловий будинок між сторонами поділений в натурі, 3/4 частини з яких належить позивачці і 1/4 - відповідачці, в таких частинах має бути проведений і поділ земельної ділянки, яка виділена для обслуговування даного житлового будинку, попри те, що рішенням Олександрійської сільської ради № 126 від 12 червня 1996 року така земельна ділянка була передана позивачці у приватну власність. Зазначила, що про поділ земельної ділянки саме в таких частках не заперечила відповідачка в поданих нею запереченнях, однак вона категорично проти встановлення меж користування земельною ділянкою. Враховуючи вищевикладене, просить позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, задоволити, встановити межу розподілу спірної земельної ділянки між співвласниками житлового будинку відповідно до варіанту порядку користування № 1 Висновку експерта № 60118/1_ЮШ судової земельно-технічної експертизи, складеного 16 травня 2016 року, оскільки такий варіант мінімізує будь-які спори сторін щодо подальшого користування виділеними їм частинами земельної ділянки. Заперечила проти визначення меж користування спірною земельною ділянкою згідно Висновку експертного дослідження № Д-02/17, складеного 11 квітня 2017 року судовим експертом ОСОБА_6 , оскільки такий висновок є недопустимим доказом, так як він виготовлено на вимогу відповідачки, експерт не попереджався про кримінальну відповідальність при виготовленні такого висновку. Крім такого, при визначенні такого варіанту користування земельною ділянкою в користування ОСОБА_1 передається земельна ділянка, яка розміщена під частиною житлового будинку, яка є у власності ОСОБА_3 , а в разі здійснення відповідачкою насаджень дерев, встановлення паркану на цій частині земельної ділянки, це призведе до затінення частини будинку ОСОБА_3 , що призведе до непорозуміння та нових конфліктів між сторонами. Щодо заяви відповідачки про застосування строків позовної давності, зазначила, що такий в даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки спір триваючий. Просить позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_1 подала до суду заперечення проти позовної заяви, в яких погодилася, що спірна земельна ділянка повинна бути поділена між сторонами відповідно до належних їм часток житлового будинку, однак заперечує проти розподілу у варіанті, запропонованому позивачкою, оскільки в такому разі їй виділяється необроблена частина земельної ділянки, а не та, якою вона користується протягом тривалого часту, обробляє її за призначенням, до того ж вона не отримає частину саду, де знаходяться плодові дерева, а частина земельної ділянки, яка відходила б їй, в разі задоволення позовних вимог позивачки, є замалою для обслуговування будинку. Виходячи з цього, просить в задоволенні позову відмовити. Крім того, від відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій вона зазначила, що оскільки рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2001 року, яке набрало законної сили 17 жовтня 2001 року, ОСОБА_3 виділено 75/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, а ОСОБА_1 25/100 частин цього будинку по АДРЕСА_1 , після чого сторонами кінцево у 2003-2005 роках склався порядок користування земельною ділянкою, позивачка проти цього не заперечила, тобто порядок користування земельною ділянкою між ними склався задовго до звернення позивачки з даним позовом до суду, просить застосувати по даній справі строки позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 заперечила проти задоволення позову, пояснила, що будинок ще у 2001 році розділено між сторонами у натурі, з того часу вони з матір`ю визначили порядок користування земельною ділянкою. На визначених кожній з них частинах земельної ділянках, вони звели різного роду господарські будівлі, обробляють свої частини земельних ділянок. Згідно висновку експерта, який знаходиться в матеріалах справи, експертом запропоновано два варіанти поділу земельної ділянки, з якими вона не згідна, оскільки в обох варіантах вся земельна ділянка, яка знаходиться перед її частиною будинку, а також належний їй септик та вбиральня, переходить до позивачки, що фактично призведе до неможливості їх використання за призначенням. Виходячи з цього, просить визначити порядок користування спірною земельною ділянкою за додатковим варіантом висновку експертного земельно-технічного дослідження № Д-02/17 від 11 квітня 2017 року, оскільки таким враховано фактичний порядок користування земельною ділянкою, який склався протягом тривалого часу. Також просить застосувати строк позовної давності.

Представник відповідачки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позицію відповідачки і пояснила, що історично між сторонами склався порядок користування спірною земельною ділянкою, правовстановлюючий документ на яку не виготовлено жодною із сторін. Твердження позивачки про самовільно зведений паркан відповідачкою на спірній земельній ділянці не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позов, з урахуванням заяви представника позивачки про уточнення позовних вимог, в частині визначення часток кожної із сторін визнала, але не погодилася із встановленням меж, запропонованих позивачкою, просить здійснити розподіл земельної ділянки згідно варіанту, вказаному в судовому дослідженні.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дала показання, що зі слів ОСОБА_1 знає, що з 2000-2003 року, після поділу житлового будинку, між сторонами встановлено і порядок користування земельною ділянкою, частини кожної із сторін огороджені. Ніяких спорів щодо встановленого порядку користування земельною ділянкою не було до 2015 року, поки не приїхали в даний будинок проживати діти ОСОБА_8 , який є чоловіком позивачки.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2001 року та ухвали апеляційного суду Рівненської області від 17 жовтня 2001 року ОСОБА_3 є власником 75/100 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Своє право на належну їй частку домоволодіння вона зареєструвала у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП "РОБТІ" № 7826949 від 20 липня 2005 року. Інша частина будинку, яка складає 25/100 його частини, на підставі вищезгаданих рішень судів належить ОСОБА_1 - відповідачці по справі, як частка в спадковому майні. Технічний паспорт на даний житловий будинок виданий КП "РОБТІ" 16 червня 2005 року у відповідності до належних часток на ім`я ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з зазначенням їх часток і приміщень в будинку, які виділені кожній із них. Їхнє право на належні їм частки в житловому будинку ніким не оспорюються.

Вищезгаданий житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка згідно рішення Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 128 від 12 червня 1996 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування" передана у приватну власність позивачці.

На даний час ця земельна ділянка перебуває у користуванні сторін у справі. Після поділу будинковолодіння, сторони в добровільному порядку визначили свої частки у земельній ділянці і вже тривалий час користуються своїми частками земельної ділянки, огородили їх. Будь-яких порушень встановлених сторонами меж земельної ділянки, вони не допускають. Сторонами не оспорюється, той факт, що вони мають набути право власності на частини земельної ділянки, які відповідають належним їм частинам у домоволодінні, яке знаходиться на цій земельній ділянці.

Рішенням Олександрійської сільської ради Рівненського району № 696 від 03 вересня 2009 року відповідачці ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку орієнтовною площею 0,06 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Олександрія і зобов`язано її розробити план розподілу земельної ділянки відповідно до майнової частки (згідно технічної документації на будівлі), погодити його із співвласниками будинку та подати на затвердження до сільської ради.

Маючи вказані вище рішення Олександрійської сільської ради, сторони так і не провели приватизацію своїх часток земельної ділянки.

Згідно ст.3 ЦК України одним із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. А ст.16 ЦК України передбачає право особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і визначає, що способом захисту може бути визнання права.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст.1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. А частиною 2 цієї статті передбачено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно ч.4 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Як зазначив Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 463/1696/15-ц від 04 лютого 2019 року, частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

У відповідності до вимог ч.1 ст.88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що як ОСОБА_3 так і ОСОБА_1 , успадкувавши відповідно після смерті чоловіка і батька певні частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , а земельна ділянка, на якій він розташований, на час успадкування приватизована не була, то до сторін перейшло право користування цією земельною ділянкою. Кожній із сторін має належати частина земельної ділянки, яка відповідає їх частці у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями.

З метою встановлення технічної можливості реального поділу земельної ділянки, ухвалою суду була призначена судова земельно-технічна експертиза.

Згідно Висновку експерта № 60118/1_ЮШ судової земельно-технічної експертизи, складеного 16 травня 2016 року судовим експертом ОСОБА_9 було надано 2 варіанти порядку користування спірною земельною ділянкою з виділенням конкретної частини такої ділянки кожній із сторін.

В судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_9 свій висновок судової земельно-технічної експертизи підтримав, пояснив, що висновок проведено з дотриманням всіх норм діючого законодавства та технічної документації, наданої експерту, де не вказано, що є каналізація і водопровід. В загальному, будинок не відповідає технічній документації, самовільно збудовані будівлі є і в однієї і в іншої сторони. Наданим висновком розбіжності допускаються як в більшу, так і в меншу сторону. Вказав, що встановлення межі по подвір`ю є порушенням вимог ДБН.

Оскільки експертом ОСОБА_9 не було враховано наявність на земельній ділянці водопроводу і каналізації (септика), а також не враховано того, що між сторонами на протязі більше десятка років вже склався порядок користування земельною ділянкою, то відповідачка ОСОБА_1 не погодилася з цим висновком.

Тому за заявою ОСОБА_1 , судовим експертом Водько Ю.В. було проведено експертне земельно-технічне дослідження на предмет надання додаткового варіанту порядку користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 і складено Висновок № Д-02/17 від 11 квітня 2017 року. Згідно даного дослідження судовим експертом було визначено додатковий варіант порядку користування вищезгаданою земельною ділянкою, запропоновано виділення в користування конкретних земельних ділянок сторонам у відповідності до належних їм часток у будинковолодінні з врахуванням їх будівель, септика, водопроводу та вже встановленого порядку користування земельною ділянкою.

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Суд, враховуючи межі заявлених позовних вимог, той факт, що протягом тривалого часу сторони використовували земельну ділянку з певним її поділом, приходить до висновку про необхідність визначення розміру та меж часток на земельні ділянки близьких до фактичного користування, найбільш ідеальним варіантом якого є запропонований варіант за результатами експертного дослідження.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки позивачці ОСОБА_3 на праві власності належить 75/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , інша його частина, а саме 25/100 належить відповідачці ОСОБА_1 , то у відповідності до ст.120 Земельного кодексу України, їм належать право користування земельною ділянкою, на якій розташований даний житловий будинок, пропорційно їх часткам у праві власності на нерухоме майно. Так як оформити в позасудовому порядку право власності на належні їм частини земельної ділянки сторони не можуть, через наявність спору щодо меж земельних ділянок, то суд вважає, що в наявності є порушення права позивачки, за захистом якого спрямоване її звернення до суду, а враховуючи наявні докази позов підлягає до часткового задоволення, необхідним є визначити розмір земельної ділянки, належний кожній із сторін та встановити порядок користування земельною ділянкою із встановленням меж, запропонованих за результатами експертного дослідження.

Стосовно позовної вимоги про визнання права власності ОСОБА_3 на її частину земельної ділянки, то ця вимога до задоволення не підлягає, оскільки в копії рішення Олександрійської сільської ради № 128 від 12 червня 1996 року, яким земельну ділянку площею 0,25 га передано у приватну власність позивачці, наявні неоговорені виправлення, оригінал рішення для огляду суду наданий не був і його витребування у відповідних установах результату не дав. На сьогодні не вичерпано можливість приватизації земельної ділянки з дотриманням відповідної процедури. Тобто ОСОБА_3 не використано можливість позасудового врегулювання спору.

Що стосується заяви відповідачки про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що такий до застосування не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

На підставі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Встановити конкретну дату початку відрахування строку позовної давності в даному випадку неможливо, спір має ознаки триваючого, тому застосування строку позовної давності в даному випадку не є можливим.

Враховуючи той факт, що позивачкою не піднімалося питання розподілу судових витрат, суд вважає за можливе покласти судові витрати на сторін в межах понесених ними сум.

Керуючись ст.ст.76, 77, 78, 80, 81, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст.3, 15, 16, 316, 328, 1225, 256, 257, 253, 261 ЦК України, ст.ст.42, 88, 107, 120, 125, 126, 152, 158 Земельного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення розміру земельної ділянки відповідно до часток осіб у праві власності житлового будинку, надвірних будівель та споруд та встановлення меж, щодо порядку користування (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) - задоволити частково.

Визначити розмір земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідно до їх часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 .

Встановити, що у користуванні ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка площею 2115 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити, що у користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 705 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати право користування ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 2115 кв.м, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити межу розподілу загальної площі земельної ділянки площею 2741 кв.м (0,2820), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками житлового будинку відповідно до додаткового варіанту порядку користування земельною ділянкою, зазначеного у Висновку № Д-02/17, складеного 11 квітня 2017 року судовим експертом Водько Ю.В., згідно якого:

- ОСОБА_3 виділити земельну ділянку площею 2115 кв.м (рис.1 - штрихування зеленим кольором), з геометричними розмірами по периметру (в метрах): 11,86 - 14,99 - 4,72 - 6,85 - 1,00 - по будинку - 2,84 - 3,79 - по господарській будівлі - 1,00 - 9,63 - 4,47 - 47,23 - 7,07 - 23,41 - 11,58 - 5,62 - 8,31 - 15,04 - 27,69 - 87,47 -20,11;

- ОСОБА_1 виділити земельну ділянку площею 705 кв.м (рис.1 - штрихування блакитним кольором), з геометричними розмірами по периметру (в метрах): 9,33 - 93,89 - 7,07 - 47,23 - 4,47 - 9,63 - 1,00 - по господарській будівлі - 3,79 - 2,84 - по будинку -1,00 - 6,85 - 4,72 - 14,99.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 23 вересня 1999 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 21 серпня 1998 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 24 грудня 2020 року.

Суддя Остапчук Л.В.