справа № 489/3585/19
провадження №2/489/393/20
02 квітня 2020 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У липні 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування кімнатою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовують тим, що з 03.12.2009 ОСОБА_1 є наймачем вищевказаної кімнати, в якій також зареєстрований її син ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 .Відповідач проживала за вказаною адресою до 2016 року, але вже понад два роки в спірній кімнаті не проживає, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, її особистих речей в кімнаті немає, жодних перешкод в користуванні жилим приміщенні їй не чинили. Фактичні шлюбні відносини між відповідачем та ОСОБА_2 припинені з 2017 року. Оскільки відповідач не сплачує комунальні платежі, позивачі змушені робити це самостійно, тому за 2,5 роки утворилась велика заборгованість. Позивачі вважають, що наведені обставини є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування спірною кімнатою.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
У судове засідання, призначене на 31.03.2020 на 10:20 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивачі причини своєї неявки у судове засідання не повідомили, будь-яких клопотань від їх імені на адресу суду не надходило.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надала, причини своєї неявки суду не повідомила. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.
Відповідно до ордеру №62 серії 000317, виданого Виконавчим комітетом міської ради міста Миколаїв від 03.11.2009 право на зайняття кімнати АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .
Згідно довідки №2606 від 25.06.2019, виданої Спеціалізованим комунальним підприємством «Гуртожиток», за вищевказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно відомостей, наданих на запит суду Відділом обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області та Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради відповідач ОСОБА_4 дійсно зареєстрована за вищевказаною адресою.
Актами не проживання від 08.11.2018 та 04.06.2019, засвідченими сусідами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підтверджується, що відповідач за адресою: АДРЕСА_2 , фактично не проживає з лютого 2017 року.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб.
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а визнання особи такої, що втратила право користування ним внаслідок відсутності понад встановлені строки проводиться у судовому порядку.
Таким чином, враховуючи, що законодавством чітко передбачено, що у разі відсутності наймача понад шість місяців, він втрачає право користування житлом, а відповідач в спірній кімнаті не проживає без поважних причин понад встановлені законом строки, участі в утримані житла не приймає, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає позивачам у здійсненні прав і нести обов`язки щодо вказаної кімнати, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування спірною кімнатою підлягає задоволенню.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., витрати на оплату якого понесені ними при зверненні до суду.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування кімнатою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
позивач - ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
відповідач - ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 02.04.2020.
Суддя І.В.Коваленко