Ухвала

03 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 428/8529/19

провадження № 61-5822ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 2019 року у складі судді Посохова І. С. та постанову Луганського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Луганської В. М., Авалян Н. М., Коновалової В. А,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю ««Таун Сервіс»» (далі - ТОВ ««Таун Сервіс»») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення.

Позов мотивовано тим, що відповідач є споживачем послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення. У відповідача квартирні засоби обліку води відсутні, тому на підставі пункту 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення плата за надані послуги з питного водопостачання та централізованого водовідведення відповідачу нараховувалася згідно з нормативами (нормами) споживання, установленими рішенням виконавчого комітету ради від 05 квітня 2011 року № 454 з розрахунку споживання 250 літрів на одну особу на добу, виходячи з 1 зареєстрованої особи за даним особовим рахунком та з урахуванням статусу відповідача дитини війни, а у разі отримання відповідачем житлової субсидії з урахуванням соціальних нормативів користування послугами з централізованого постачання холодної води і водовідведення з розрахунку 4 куб. метри на одну особу на місяць.

ОСОБА_1 сплачував за спожиті послуги з питного водопостачання та централізованого водовідведення не у повному обсязі, внаслідок чого за період із 01 серпня 2016 року по 01 липня 2019 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 2 753,32 грн.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за оплату послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 2 753 32 грн та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Луганського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, позов ТОВ ««Таун Сервіс» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ ««Таун Сервіс» заборгованість за оплату послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення у сумі 2 753,32 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що відповідач у добровільному порядку не проводив оплату за надані послуги, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за період з 01 серпня 2016 року по 01 липня 2019 року у сумі 2 753 32 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

23 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана 23 березня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості у розмірі 2 753,32 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому у відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та у касаційній скарзі не зазначено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик