УХВАЛА

Іменем України

30 березня 2020 року

м. Київ

справа № 686/10251/19

провадження № 61-4935ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування.

На обґрунтування позову зазначала, що 03 квітня 2009 року вона за

нотаріально посвідченим договором подарувала своїй племінниці ОСОБА_1 двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54.2 кв. м, житловою площею 28,4 кв. м. Спірна квартира належала їй відповідно до свідоцтва про право особистої власності на квартиру від 08 жовтня 2000 року у якій вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 проживає з 1986 року по теперішній час. Означена квартира була спільною сумісною власністю подружжя.

ЇЇ чоловік надав письмову згоду їй придбану під час зареєстрованого шлюбу вищевказану квартиру подарувати ОСОБА_1 , яка засвідчена нотаріально.

Зазначала, що вона є інвалідом дитинства 2 групи довічно та є непрацюючою особою, її чоловік не працюючий пенсіонер. Також вона з чоловіком не мають іншого житла, крім спірної квартири, у якій постійно проживають з 1986 року, сплачуючи за неї комунальні послуги до цього часу.

ОСОБА_1 належить на праві власності, крім спірної квартири, з 28 квітня

1998 року домогосподарство, яке знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , з 24 листопада 2003 року домоволодіння, яке знаходиться за адресою:

АДРЕСА_3 , з 20 березня 2012 року однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_4 , а з 04 травня 2018 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Зазначала, що укладаючи спірний договір дарування, вона помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, а саме: щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін договору, маючи на меті отримання взамін квартири догляд, піклування та турботу з боку відповідача, а тому спірний правочин не відповідав на час його укладення її внутрішній волі, внаслідок неправильного сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд визнати недійсним договір дарування квартири.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 09 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений

03 квітня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г. Г., реєстраційний номер 882.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

10 березня 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 09 грудня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду

від 18 лютого 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року

№ 6-202цс15; від 02 грудня 2015 року № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року

№ 6-93цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Встановивши, що позивач помилялася щодо істотних умов договору, помилково вважаючи, що таким договором узгоджено надання їй та її чоловіку відповідачем догляду та матеріальної допомоги як особам похилого віку та враховуючи те, що спірна квартири є єдиним житлом позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року та відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки Верховний Суд 04 березня 2020 року в справі № 532/85/19 (провадження № 61-22191св19) уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська