Ухвала

30 березня2020 року

м. Київ

справа № 642/1703/19

провадження № 61-4651ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фірми «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до фірми «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю (далі - фірма «Т.М.М.» - ТОВ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири

АДРЕСА_1 .

З урахуванням уточнень до позовних вимог просила суд стягнути з фірми «Т.М.М.» - ТОВ на відшкодування матеріальної шкоди 40 697 грн.

та на відшкодування моральної шкоди 9 445 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди дійшли висновку, що 13 жовтня 2018 року залиття квартири ОСОБА_1 відбулось не з вини

фірми «Т.М.М.» - ТОВ, а тому підстави для відшкодування завданої шкоди (майнової та моральної) ОСОБА_1 саме фірмою «Т.М.М.» - ТОВ відсутні.

05 березня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Харкова

від 16 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 27 січня 2020 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Як підставу для скасування оскаржених судових рішень зазначає зокрема те, що акти, на які суд посилався як на докази відсутності провини відповідача, не є належними доказами, оскільки в жодному із актів не зазначена присутність при їх складанні хоча б одного мешканця будинку, що виникає сумнівів в їх дійсності. Крім того, в актах не зазначено про усунення засмічення в системі, не надані докази залучення товариства з обмеженою відповідальністю «ДТ Сервіс Груп» до профілактичних робіт по усуненню засмічення в системі, а тому запис в актах про надання технічного обслуговування каналізаційної системи носить формальний характер і нічим не підтверджується.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною першою статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

ОСОБА_1 реалізувала своє право на апеляційний перегляд справи № 642/1703/19.

Суди попередніх інстанцій відносили справу № 642/1703/19 до категорії малозначних.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову в справі № 642/1703/19 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на

01 січня 2020 року (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Отже, справа № 642/1703/19, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, для цілей ЦПК України, є малозначною в силу закону.

ОСОБА_1 вважала, що її касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має виняткове значення для неї, оскільки аварія і залиття її квартири це не поодинокий випадок, а фірма «Т.М.М.» - ТОВ посилається на судові рішення в справі № 642/1703/19, як на доказ відсутності своєї вини по всім аварійним ситуаціям в будинку.

Натомість, Верховним Судом не встановлено обставин, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які дають підстави для оскарження судового рішення у малозначній справі, зокрема судом не встановлено, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та/або що справа має для виняткове значення для

ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог, а доводи касаційної скарги переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

За таких обставин колегією суддів не встановлено передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. Сама по собі незгода позивача із висновками судів попередніх інстанцій, не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі; належність справи до категорії малозначних було передбачуваним; позивач реалізувала своє право на апеляційний перегляд справи; справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України особою, яка подає скаргу не доведена, а судом не встановлена, то відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 27 січня 2020 року в цивільній справі № 642/1703/19-ц.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта