Номер провадження 22-ц/804/896/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Соломахи Л.І.,

суддів Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.,

за участю

секретаря судового засідання Цимбала Д.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/13837/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 жовтня 2019 року у складі судді Марченко Л.М., -

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі АТ КБ "Приватбанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13 лютого 2017 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 33 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору Відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу.

На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.

В разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. Договору Клієнт оплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. Договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України, п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 10 липня 2019 року має заборгованість 70 602,76 грн., з яких: 22 855,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 20 011,35 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 23 013,71 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 884,39 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3 338,23 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2017 року. у розмірі 70 602,76 грн (а.с. 2 - 4).

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07 жовтня 2019 року позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2017 року станом на 10 липня 2019 року в сумі 42 866,43 грн. та судовий збір у сумі 1 166,33 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 44 - 47).

Судом першої інстанції встановлено, що 13 лютого 2017 року між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 33 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримання платіжної картки та персонального ідентифікаційного номеру для авторизації.

У Заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 10 липня 2019 року складає 70 602,76 грн.: заборгованість за тілом кредиту - 22 855,08 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 20 011,35 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., пеня за прострочене зобов`язання - 23 013,71 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 884,39 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3 338,23 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у Заяві, підписаній сторонами, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.02.2017 року, посилався на Тарифи кредитування з використанням кредитки "Універсальна"та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13 лютого 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 серпня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тарифи кредитування з використанням кредитки "Універсальна"та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.02.2017 року шляхом підписання Заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "Приватбанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023?ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Враховуючи зазначене, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочене зобов`язання в розмірі 23 013,71 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 884,39 грн., а також штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 3 338,23 грн. (процентна складова) через відсутність передбаченого в Заяві-анкеті від 13 лютого 2017 року обов`язку відповідача по їх сплаті є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 13.02.2017 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "Приватбанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22 855,08 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 20 011,35 грн., всього 42 866,43 грн. (а.с. 44 - 47).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 02 грудня 2019 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 жовтня 2019 року залишено без задоволення (а.с. 80).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить змінити заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 жовтня 2019 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 42 866,43 грн. та відмовити у задоволенні вимог в цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд погодився з Банком, що у нього перед Банком існує заборгованість за тілом кредиту в розмірі 22 855,08 грн. та за простроченим тілом кредиту в розмірі 20 011, 35 грн., яку стягнув з нього на підставі розрахунку Банку, який долучений до позовної заяви.

Вважає, що суд не надав належної оцінки вказаному розрахунку, який не можна вважати належним та допустимим доказом.

Цей розрахунок заборгованості не має підпису та інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, виготовленні зведеного облікового документу та несе відповідальність за виготовлений розрахунок, відсутня дата його виготовлення.

До позовної заяви не надано належного фінансового документа про розмір його фінансової відповідальності, розрахунок не відповідає вимогам статей 77, 78, 83 ЦПК України.

З наданих Банком до позовної заяви документів не можна встановити факт узгодження між сторонами розміру кредиту або кредитного ліміту, розміру відсоткової ставки, строків погашення або терміну пільгового періоду.

За умов невизначеності суттєвих умов договору Банк не навів підстав для нарахування заборгованості за тілом кредиту, плати за користування кредитними коштами щомісяця в розмірі 3,5 - 3,6% щомісяця, що складає 42 - 43,2% річних, нарахування та списання пені та штрафних санкцій протягом строку дії кредитної картки за Тарифами Приватбанку.

Вважає, що згідно частини другої статті 1055 ЦК України кредитний договір, який укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним і відповідно Банк не має права вимагати від нього виконання фінансових зобов`язань по сплаті відсотків, пені та штрафних санкцій, починаючи з 13.02.2017 року.

З розрахунком Банку він не згодний. Розрахунок заборгованості, наданий Банком, не може будуватися на Умовах та Правилах надання банківських послуг. В основу розрахунку необхідно покласти сумарну кількість отриманих відповідачем коштів від банку та сумарну кількість грошей, отриманих банком від нього, вирахувати різницю, та саме з цієї різниці той, хто взяв більше, повинен повернути ту різницю. Отже, суд першої інстанції мав врахувати суми, які від нього отримав Банк протягом двох років. Згідно виписки з карткового рахунку Приватбанк отримав від нього 36 768,80 грн. у формі автоматичного списання коштів. Якщо суд дійшов висновку про безпідставність стягнення пені та штрафів у зв`язку з неузгодженістю суттєвих умов кредитного договору, всі суми, що списувалися банком на пеню та штрафи, відсотки, повинні враховуватися як повернення тіла кредиту (а.с. 83 - 87).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження (а.с. 100 - 101).

Копія апеляційної скарги позивачу АТ КБ "Приватбанк" направлена 20 лютого 2020 року (а.с. 103) та отримана ним 25 лютого 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 111).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача позивачем АТ КБ "Приватбанк" на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 березня 2020 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 01 квітня 2020 року (а.с. 107 - 108).

В судове засідання апеляційного суду 01 квітня 2020 року з`явився відповідач ОСОБА_1 .

Представник позивача - АТ КБ "Приватбанк" у судове засідання не з`явився.

Позивач - АТ КБ "Приватбанк" судову повістку-повідомлення про розгляд справи 01 квітня 2020 року отримав 10 березня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 112).

Позивач причини неявки у судове засідання представника не повідомив і відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України вважається, що представник позивача не з`явився у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі відповідач оскаржує рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у сумі 42 866,43 грн.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 0,00 грн., пені за прострочене зобов`язання у сумі 23 013,71 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у сумі 884,39 грн., штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3 338,23 грн. ні позивачем, ні відповідачем не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити висновків щодо цієї неоскарженої частини рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 42 866,43 грн., апеляційний суд виходить з наступного:

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 лютого 2017 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримання кредитної картки, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 33 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.

У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, Правилами користування, Основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. В заяві також зазначено, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua (а.с. 9).

До Анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с. 10) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 11 - 25).

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до частини першоїстатті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту у загальній сумі 42 866,43 грн., суд першої інстанції виходив з того, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 13 лютого 2017 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "Приватбанк" не повернуті, що свідчить про порушення його прав, Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22 855,08 грн. та за простроченим тілом кредиту в розмірі 20 011,35 грн., всього 42 866,43 грн. (а.с. 44 - 47).

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можливо. До нього суд першої інстанції дійшов внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Стягуючи з відповідача заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту у загальній сумі 42 866,43 грн., суд першої інстанції не врахував, що згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13 лютого 2017 року, який доданий позивачем до позовної заяви, заборгованість Позичальника за процентами за користування кредитом відсутня, проте проценти за користування кредитними коштами Банком фактично включені до суми тіла кредиту, про що свідчить наявність у розрахунку заборгованості графи "Витрати клієнтом кредитних коштів", тобто це кошти, які безпосередньо витратив Позичальник, та графи "Відсотки погашені за рахунок кредиту" (а.с. 6 - 8).

Включаючи до суми заборгованості за кредитом, в тому числі відсотки за користування кредитом, Банк в позовній заяві посилається на пункт 2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якого сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.

Апеляційний суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача Відсотків, погашених за рахунок кредиту, відсутні.

В Анкеті-заяві ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 13 лютого 2017 року зазначено, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua (а.с. 9). Будь-які інші умови договору про надання банківських послуг в Анкеті-заяві відсутні, в тому числі не зазначено кредитну картку, яку бажав отримати та отримав Позичальник, не зазначена процентна ставка за користування кредитними коштами та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами. Як відсутні і умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, з чого виходив суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів.

Обґрунтовуючи право вимоги заборгованості за кредитом, в тому числі її розмір, розмір процентної ставки за користування кредитом і порядок нарахування процентів, позивач крім розрахунку кредитної заборгованості посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно розрахунку позивача, який доданий до позовної заяви, проценти за користування кредитними коштами, відповідачу нараховувалися з розрахунку 3,60% в період з 13 лютого 2017 року по 30 квітня 2017 року, а з 01 травня 2017 року по 10 липня 2019 року з розрахунку 3,50% та з застосуванням з 01 грудня 2017 року відповідного коефіцієнту: 1 чи 2 (графи "Процентна ставка", "Коефіцієнт") (а.с. 6 - 8).

В позовній заяві Банк посилається на те, що згідно п. 2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. Умов та Правил Клієнт оплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування (а.с. 2 - 4).

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" містить відомості про місячну базову процентну ставку для різних видів кредитних карт "Універсальна": "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" (3%), "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (2,5%, за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,9%, за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,6%).), "Універсальна CONTRACT" (1,7%), "Універсальна GOLD" (2,5%, з 01 квітня 2013 року - 2,3%, за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,7%, за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,5%) (а.с. 10).

В Анкеті - заяві від 13 лютого 2017 року відомості про тип кредитної карти, яку бажав та яку фактично отримав відповідач відсутні (а.с. 9).

Відповідач у судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що він отримував від Банку кредитну картку, проте вона ним загублена і її тип він не пам`ятає.

Будь-які інші докази, які б підтверджували отримання відповідачем відповідної платіжної карти з зазначенням її виду та строку дії, позивачем суду не надані.

Дата затвердження (введення в дію) доданих позивачем до позовної заяви Тарифів в них не зазначена, що унеможливлює встановлення строку, з якого вони діють, та чи були вони діючими на час укладення договору з відповідачем; коли вони змінювалися та чи повідомлявся відповідач про такі зміни Тарифів та у який спосіб.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів, правильно виходив з того, що надані позивачем Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" відповідачем не підписані, та дійшов правильного висновку про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи 13 лютого 2017 року Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що відповідно стосується і процентів за користування кредитом.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який доданий позивачем до позовної заяви, також не містить погодженої сторонами при укладенні договору процентної ставки.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що вданому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк"в період з часу виникнення спірних правовідносин (13 лютого 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 серпня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, як і пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до частини шостої статті 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Така правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, які не підписані позичальником, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов та правил надання банківських послуг не має правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які додані позивачем до позовної заяви на підтвердження заявлених позовних вимог, але не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 лютого 2017 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, як і відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, з чого виходив суд першої інстанції.

Розрахунок заборгованості не є доказом узгодженої між сторонами процентної ставки за користування кредитом, оскільки також не містить підпису відповідача. Крім того, він має перевірятися судом на підставі встановлених судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач в апеляційній скарзі обґрунтовано зазначає, що позивачем не надано суду першої інстанції належних доказів щодо розміру процентної ставки, узгодженої сторонами у письмовій формі при укладенні кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості, а саме, нарахування процентів за користування кредитними коштами, не може ґрунтуватися на Умовах та Правилах надання банківських послуг, є обґрунтованими.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи зазначене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Отже, підстави для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами відсутні.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач визнав, що кредитну карту ПриватБанку отримував, певний час користувався нею, тобто користувався кредитними коштами. Вважає, що заборгованості за кредитом не має, оскільки згідно позовної заяви йому наданий кредит в розмірі 33 000 грн., а він сплатив Банку 36 768,80 грн.

Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, в тому числі і після звернення позивача 09 серпня 2019 року до суду з цим позовом, що свідчить про порушення прав позивача, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд, зокрема, шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13 лютого 2017 року, який доданий позивачем до позовної заяви, позичальником ОСОБА_1 від Банку фактично отримано кредитних коштів (графа "Витрати клієнтом кредитних коштів") за період з 13 лютого 2017 року по 10 липня 2019 року - 53 498,15 грн., що є сумою всіх рядків цієї графи (а.с. 6 - 8), що узгоджується з випискою по картковому рахунку (а.с. 56 - 66).

Згідно цього ж розрахунку відповідачем внесено на погашення заборгованості (графа "Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості") 29 010,54 грн., що є сумою всіх рядків цієї графи (а.с. 6 - 8), що узгоджується з випискою по картковому рахунку (а.с. 56 - 66).

В розрахунку позивач зазначає, що Позичальником сплачено на погашення заборгованості за тілом кредиту - 25 177,35 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 3 617,58 грн., заборгованості по пені (штрафам) - 215,61 грн., всього 29 010,54 грн. (а.с. 6 - 8), що співпадає з даними графи розрахунку "Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості".

Проте зазначення в розрахунку, що 215,61 грн. сплачено Позичальником на погашення заборгованості по пені (штрафам), не відповідає умовам укладеного між сторонами договору, про що зазначено вище, а тому апеляційним судом ця сума також враховується як погашення заборгованості за тілом кредиту.

Отже, заборгованість відповідача за тілом кредиту, в тому числі простроченим, станом на 10 липня 2019 року складає 24 487,61 грн. (53 498,15 - 29 010,54).

Зазначення в розрахунку заборгованості, що заборгованість за тілом кредиту складає 22 855,08 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту - 20 011,35 грн., не відповідає жодній з граф розрахунку, зокрема, сумам всіх рядків графи "Витрати клієнтом кредитних коштів" (а.с. 6 - 8), а також відомостям виписки по картковому рахунку (а.с. 56 - 66).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що стягнута з нього сума 42 866,43 грн. є надмірною, є частково обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ним сплачено Банку на погашення заборгованості 36 768,80 грн. є недоведеними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 42 866,43 грн. підлягає зміні, а саме, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, в тому числі зазначена позивачем як за простроченим тілом кредиту, станом на 10 липня 2019 року у сумі 24 487,61 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За подання позову до суду першої інстанції з ціною 70 602,76 грн. позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. (а.с. 1).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та часткове задоволення позовних вимог у розмірі 24 487,61 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, в розмірі 666,27 грн. (24 487,61 х 1 921,00 : 70 602,76).

За подання апеляційної скарги відповідачем з оспорюваної суми 42 866,43 грн. сплачено судовий збір у розмірі 2 881,50 грн. (а.с. 82, а.с. 90, а.с. 97, а.с. 99).

Отже, пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати по сплаті судового збору, пов`язані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 1 646,07 грн. (24 487,61 х 2 881,50 : 42 866,43).

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, оскільки ціна позову складає 70 602,76 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року, в якому позивачем була подана позовна заява.

Відповідно до статті 7 Закону України від 12 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року встановлено у розмірі 1 921 гривня.

Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України постанова апеляційного суду у цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 жовтня 2019 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором у сумі 42 866 гривень 43 коп. та судового збору в сумі 1 166 гривень 33 коп. змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2017 року станом на 10 липня 2019 року у сумі 24 487 (двадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят сім) гривень 61 коп. та на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції - 666 (шістсот шістдесят шість) гривень 27 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції 1 646 (одну тисячу шістсот сорок шість) гривень 07 коп.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк": , юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2020 року.

Головуючий суддя: Л.І. Соломаха

Судді: О.В. Агєєв

Ю.М. Мальований