Справа № 685/511/19
Провадження № 2/685/68/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2020 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

позивача ОСОБА_4

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника органу опіки та піклування Федорчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теофіполь справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Теофіпольська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав та відшкодування немайнової шкоди

встановив:

позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав та відшкодування немайнової шкоди мотивуючи його тим, що відповідачі є її батьками, 2005 року батьки розлучилися і після розірвання шлюбу батьків і до цього часу вона проживає з мамою ОСОБА_3 , сестрою та бабусею в АДРЕСА_1 . У зв`язку із одруженням відповідач ОСОБА_4 змінив прізвище із « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 ». Після розірвання шлюбу з її мамою ОСОБА_3 батько з нею не спілкується, не цікавиться її життям, розвитком, вподобаннями, не дбав про її фізичний та розумовий розвиток. Жодної спільної подорожі, відвідин театру, музею, кіно, концертів або інших масових заходів. Він фактично «викреслив» її зі свого життя, що завдавало їй сильного душевного болю. З 2008 року вона навчалася в Теофіпольській ЗОШ І-ІІІ ступенів №1, за період навчання у школі батько ніколи не провідував її, не цікавився навчанням, не відвідував шкільних (класних) зборів, не був присутнім жодного разу на шкільних святах. Батько не вітав її із Днем народження, новорічними святами, днем 8 березня і подарунків від нього вона не отримувала. Батько ніколи не проявляв інтересу до стану її здоров`я та фізичного розвитку, коли вона хворіла, то лише мама була з нею в лікарні, дбала про її лікування та профілактику захворювань. У зв`язку із закінченням загальноосвітньої школи вона виявила намір продовжити навчання у вищому навчальному закладі, з цією метою вивчила польську мову та обрала вищий навчальний заклад за кордоном, а саме Академію фінансів та бізнесу Вісла (Akademia Finansow і Biznesu Vistula), що знаходиться у м.Варшава, Республіка Польща. З метою належного оформлення документів необхідних для вступу до навчального закладу, отримання відповідної студентської візи, а також вчинення правочинів із навчальним закладом та іншими юридичними особами на території Республіки Польща, вона звернулася до ОСОБА_4 із листом у якому просила надіслати їй нотаріально завірену заяву про дозвіл, як батька дитини на оформлення всіх необхідних документів пов`язаних із навчанням, однак 27 лютого 2019 року отримала від нього відмову у наданні згоди і у листі повідомив їй про те, що він засумнівався у своєму батьківстві із пропозицією встановити його батьківство методом ДНК-аналізу. Наведене свідчить про те, що батько не дбає про її розвиток та умисно перешкоджає їй у здобутті освіти за кордоном. Оскільки в подальшому вона не бажає бути зобов`язаною для людини, яка фактично відреклась від неї в дитинстві та бути залежною від його волі, просить суд про захист її прав шляхом позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав та стягнення із нього завданої їй моральної шкоди, оскільки дії зі сторони ОСОБА_4 завдали їй немайнової шкоди, призвівши до сильних душевних страждань, негативних переживань, частого погіршення настрою впродовж останніх десяти років, а перешкоди щодо навчання призвели ще й до зміни усталеного способу її життя, так як вона змушена була звертатись за захистом своїх прав до суду, до органів опіки та піклування, правозахисників.Одночасно ОСОБА_3 , як її мати не вжила щодо ОСОБА_4 достатніх заходів для захисту її інтересів щодо права на виховання зі сторони батька та права на навчання, оскільки не захистила сама її права шляхом звернення до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав, не звернулась до державних органів у справах сім`ї, щоб вони вжили відповідних заходів впливу до її батька, з метою виконання ним своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Також ОСОБА_3 не переконала батька надати дозвіл на навчання за кордоном, у тому числі не забезпечила оформлення спільної заяви від обох батьків щоб забезпечити їй можливість отримання візи з метою навчання. На підставі викладеного просить позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , щодо неї та стягнути немайнову шкоду із ОСОБА_4 на її користь 30000 грн., а з ОСОБА_3 - 3000 грн.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснила, що з 2005 року відповідач ОСОБА_4 не цікавився життям дочки, лише сплачував аліменти, вона виховала дитину сама. Вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вона, як мати, не вчинила жодних заходів для того, щоб раніше позбавити відповідача батьківських прав.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування показала, що позивач в 2019 році звернулася до органу опіки та піклування із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення її батька батьківських прав відносно неї, на засідання комісії Чорноморець викликався неодноразово, однак він не з?явився. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 не брав участі у вихованні дитини, то орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити його батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судове засідання не з?явилися, від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку із оголошеним Постановою КМУ від 11.03.2020 року карантином. Суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відповідач не надав жодного доказу про те, що він, або його представник, є особами, які потребують самоізоляції, чи доглядають за такими особами, судове засідання було призначене в режимі відеоконференції із Прилуцьким міськрайонним судом. Крім того, суд приймає до уваги, що розгляд справи вже відкладався за клопотанням представника відповідача 1 , 15.04.2020 року позивач досягне 18 віку і справа перебуває у провадженні Теофіпольського райсуду понад рік. Виходячи з наведеного, суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідача 1 та його представника.

Відповідач ОСОБА_4 надав суду відзив на позов в якому позов не визнав та зазначив, що після розірвання шлюбу із відповідачам 2 протягом тривалого часу він спілкувався із позивачем, але згодом відповідач 2 та її мати почали перешкоджати йому у спілкуванні з дочкою, а саме: забороняли відвідувати і телефонувати, коли він телефонував до телефону дочку не кликали, ображали його, не відповідали на телефонні дзвінки. Оскільки він проживає в м. Прилуки Чернігівської області і вст. Теофіполь у нього немає ні знайомих, ні родичів, він не мав можливості отримати будь-яку інформацію про дочку. Відповідно до Сімейного Кодексу обов`язки батьків та дітей є взаємними, а позивач маючи його контактні дані жодного разу не зателефонувала йому. В лютому 2019 році позивач звернулася до нього з листом в якому повідомила, що має намір вступити до вищого навчального закладу в Республіці Польща та просила надати їй нотаріально завірену копію заяви про дозвіл на оформлення всіх необхідних документів для виїзду на навчання до Республіки Польща, згоду на підписання договору про надання освітніх послуг, угоди з банком, тощо, а також згоду на самостійні поїздки в Республіку Польщу без додаткового супроводу у період з 30.05.2019 по 16.04.2020. Він їй відмовив, оскільки відповідно до законодавства України, після досягнення особою 16 років, згода батьків на самостійні поїздки за межі України не потрібна та він не має фінансової можливості сплачувати за її навчання за кордоном. Позивач сама не бажала з ним спілкуватися, а оскільки він не дав згоду на навчання за кордоном, подала позов до суду. Він надавав матеріальну допомогу на утримування позивача, своєчасно сплачував аліменти, і не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, тому підстав для позбавлення його батьківських прав щодо ОСОБА_8 немає. Позовну вимогу про стягнення з нього немайнової шкоди в розмірі 30000 грн. вважає необґрунтованою, оскільки він не вчинив ніяких протиправних дій по відношенню до позивача, які б завдали їй моральної (нематеріальної) шкоди. Просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано 08.09.2005 року, актовий запис №251 (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про зміну імені ОСОБА_4 змінив прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 » (а.с.217). Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання та про склад сім`ї від 28.01.2019 ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проживає з ОСОБА_3 (мати), ОСОБА_9 (сестра), ОСОБА_10 (бабуся). Згідно з довідками Теофіпольської ЗОШ І-ІІІст. №1 від 25.01.2019 ОСОБА_4 є ученицею 11 класу, її батько не бере участі у її вихованні. Згідно з довідкою-характеристикою, характеристикою з місця навчання та актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_4 характеризується позитивно, умови проживання дитини хороші. Згідно з висновком Теофіпольської районної державної адміністрації від 22.02.2019 року позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно дочки ОСОБА_8 буде відповідати інтересам дитини.

Відповідно до довідки з місця роботи ОСОБА_4 працює та отримує зарплату, з якої стягуються аліменти (а.с.65). Відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, пояснює, що не мав фізичної можливості виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дочки ОСОБА_8 : відвідувати батьківські збори у дитячому садку та школі, цікавитися її навчанням, оскільки проживає у м. Прилуки Чернігівської області. В судовому засіданні відповідач 2 визнала, що заборгованості по сплаті аліментів у відповідача 1 немає, дочка спілкувалася із родичами відповідача 1, жодних перешкод щодо цього він не чинив, відповідач 2 не мала наміру позбавляти відповідача 1 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_8 , оскільки вона не думала, що можуть виникнути якісь проблеми, пов`язані із відповідачем 1. Також суд приймає до уваги те, що підставою звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав стала відмова відповідача 1 в наданні дозволу на виїзд за кордон для навчання, рішенням Теофіпольського райсуду від 12.11.2019, залишеного в силі ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 13.03.2020, такий дозвіл надано.

Суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно дочки ОСОБА_8 , оскільки вказаний висновок ґрунтується на поясненнях ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , пояснення у ОСОБА_4 не відбиралися органом опіки та піклування ні за місцем проживання дочки, ні за місцем проживання батька. Крім того, вказаний висновок для суду має рекомендаційний характер.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що суду не надано доказів наявності підстав, визначених ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача 1 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_8 , тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Оскільки вимоги до відповідача 2 є похідними від вимог до відповідача 1, то суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до відповідача 2 задоволенню не підлягають.

Оскільки , відповідно до ст 3 ЗУ «Про судовий збір» за подання заяв про захист прав неповнолітніх судовий збір не справляється, в задоволенні позову відмовлено,суд вважає необхідним покласти судові витрати в рахунок держави.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.164 СК України, 12, 81, 89, 259-265 ЦПК України районний суд,

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Теофіпольська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав та відшкодування немайнової шкодивідмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду через районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуючий