Номер провадження: 22-ц/813/1644/20
Номер справи місцевого суду: 522/1834/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного баку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді першої інстанції.

27.01.2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Сафір Ф.О. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.1-2).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року було вирішено задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк». Зокрема, суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29.11.2011 року у розмірі 48481,65 грн, з яких: тіло кредиту - 3555,37 грн; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 38460,08 грн; заборгованість за пенею та комісією - 3681,36 грн; штраф - 2784,84 грн. А також стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1600,00 грн (а.с.137-140).

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . подав до суду апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим в зв`язку з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи, та неправильною оцінкою доказів. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанці ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з грубим нехтуванням правовими позиціями Верховного суду, що висловлені в постановах від 25.01.2018 року та 18.07.2018 року. Також апелянт зазначає, що позивачем подано позовну заяву поза межами строку позовної давності, у суду відсутні докази сповіщення відповідача про підвищення відсотків, а в позивача були відсутні підстави для звернення до суду з відповідним позовом, оскільки у Заяві-анкеті є позначка лише щодо згоди на отримання «зарплатної картки». Апелянт звертає увагу на те, що позивачем не надано суду письмової заяви відповідача щодо надання згоди на списання коштів за карткою, відсутні пояснення позивача з приводу не вчинення ним дій щодо зупинення операцій за карткою і з приводу вчинення самовільних дій щодо вчинення операцій за карткою без отримання від позичальника письмової згоди, та не надано позивачем сторонам жодних доказів поважності пропуску позовної давності, тому апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Cафір Ф.О. та поновити строк апеляційного оскарження (а.с. 204-210).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області від 26.12.2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2018 року (а.с.220-221).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою від 18 січня 2019 року справа була прийнята до провадження (а.с.224-225).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.07.2019 року провадження в справі було зупинено до закінчення розгляду Великою палатою Верховного Суду справи № 342/180/17-ц. Ухвалою від 24.01.2020 року провадження в справі було поновлено.

17.07.2019 року представником Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» був поданий відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що заперечує проти неї, оскільки строк позовної давності не є пропущеним, так як строк дії картки № НОМЕР_1 , встановлено до 05/16 (31 травня 2016 року), отже, на його думку строк позовної давності для стягнення всієї суми заборгованості за кредитом повинен відраховуватися саме від цієї дати, також позивач по справі зазначає, що відповідач підписанням анкети-заяви позивальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не назначались. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказує, що оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту то відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Апеляційне провадженнярозглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позиція апеляційного суду по справі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач підтвердив свою згоду на умови банку, оскільки ним була підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правил користування карткою, які складають між ним та банком договір, строк дії картки (місяць і рік вказаний на самій картці і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця), тому суд враховуючи вимоги п.1.1.7.3.1 Умов та правил надання банківських послуг, прийшов до висновку, що позивач звернувшись до суду 27.01.2017 року не порушив строк позовної давності, а тому вирішив задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК».

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити таке.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором.

В матеріалах справи міститься Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03.12.2011 року, в якій містяться анкетні данні та підпис. Крім того, в матеріалах справи міститься довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки № «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які не підписувалися відповідачем (а.с. 5, 8-31).

Необхідно зауважити, що вказана анкета-заява, підписана відповідачем, не містить інформацію щодо основних умов договору (процентна ставка, строк дії договору, умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання тощо).

Відповідно до наданої позивачем довідки строк дії картки № НОМЕР_2 , відкритої 03.12.2011 року, закінчується в жовтні 2015 року (10/15) (а.с. 71). Вказані обставини відповідачем не оспорювалися, так само як і отримання кредитних коштів на картковий рахунок.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 29.11.2011 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , а також виписки по рахунку, відповідач користувався наданими кредитними коштами (остання операція 23.04.2013 року - поповнення мобільного рахунку), в тому числі здійснював придбання товарів на різні суми та зняття готівки (20.12.2011 року - 200 грн, 18.01.2012 року - 60 грн, 17.01.2012 року - 200 грн, 11.05.2012 року - 200 грн, 17.07.2012 року - 200 грн, 18.09.2012 року - 2500 грн). 14.10.2013 року здійснив поповнення кредитного рахунку на суму 1100 грн, 20.11.2012 року на 320 грн, 19.12.2012 року на 327,38 грн (а.с. 3-4, 88-93).

Доводи апелянта стосовно пропуску позивачем строку позовної давності в зв`язку з тим, що позичальник повинен був частинами виконувати зобов`язання та, відповідно, строк позовної давності встановлюється окремо для кожної частини зобов`язання відхиляються апеляційним судом з огляду на таке. За обставинами даної справи відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як було вище зазначено строк дії картки відповідача встановлений до жовтня 2015 року. Банк звернувся до суду з позовом 27.01.2017 року, а отже в межах передбаченого законом строку позовної давності (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За положеннями ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1055 ЦК України визначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Разом з тим неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (29.11.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, проценти за користування кредитом чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. При цьому апеляційний суд зауважує, що суди першої та апеляційної інстанції мають право відступити від позицій суду касаційної інстанції в аналогічних справах з належним мотивуванням відповідного рішення в залежності від обставин конкретної справи, яка розглядається судом. Підстав для відступлення для сформованої позиції ВП ВС не встановлено. Відтак, відповідні доводи апеляційної скарги приймаються до уваги апеляційним судом..

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки відповідач користувався наданими йому кредитними коштами, що підтверджується матеріалами справи та не оспорювалось сторонами в процесі розгляду справи, однак зважаючи на те, що відповідачем не було визнано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, а Анкета-заява не містить інформації щодо процентної ставки, щодо можливої подальшої зміни процентної ставки, умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання, про що вище було зазначено, зважаючи на те, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив, апеляційний суд скасовує оскаржуване рішення та ухвалює нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 3555,37 грн.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 37, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного баку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (серія та номер паспорту НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного баку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 29.11.2019 року в сумі 3555,37 гривень (заборгованість за кредитом).

Стягнути з ОСОБА_1 (серія та номер паспорту НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного баку «ПРИВАТБАНК» судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 116,80 гривень

В іншій частині позовні вимоги залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомарецький

П.М. Черевко

06.04.2020 року м. Одеса