Провадження № 2/359/221/2020
10 лютого 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Муранової Лесів І.В.,
при секретарі - Степаненко А.О.,
участі представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, компенсації в зв`язку з її несвоєчасною виплатою та моральної шкоди, -
Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєвої Л.В. від 09 січня 2019 року (а.с.19) відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранова-Лесів І.В. від 26 лютого 2019 року (а.с.30), відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 127 від 19.02.2019 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2019 року, прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено до судового розгляду.
27.03.2019 р. представником позивача адвокатом Шестаковим А.В. подано до суду клопотання про витребування доказів (а.с.37,38).
Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року (а.с.49,50) заявлене представником позивача адвокатом Шестаковим А.В. клопотання про витребування письмових доказів задоволено, витребувано у фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 : копії заяви ОСОБА_2 про прийняття на роботу; копію наказу про прийняття на роботу ОСОБА_2 ;копію заяви про звільнення з роботи ОСОБА_2 , довідку про нараховану заробітну плату за весь час роботи ОСОБА_2 , копію відомостей про виплату заробітної плати ОСОБА_2 , або інший документ, який підтверджує виплату заробітної плати.
27.06.2019 р. представником позивача-адвокатом Шестаковим А.В. до суду подано клопотання про тимчасове вилучення у відповідача довідки про нараховану заробітну плату за весь період роботи ОСОБА_2 , відомості про виплату заробітної плати або інший документ, який підтверджує виплату заробітної плати, а також застосувати заходи процесуального примусу в порядку ст. 148 ЦПК України (а.с.57,58).
Ухвалою суду від 27 червня 2019 року (а.с.64,65,67-69) заявлене представником позивача адвокатом Шестаковим А.В. клопотання про застосування заходів процесуального примусу задоволено та ухвалено тимчасово вилучити у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , оригінали, або належним чином засвідчені копії документів: довідку про нараховану заробітну плату за весь час роботи ОСОБА_2 ; відомості про виплату заробітної плати ОСОБА_2 , або інший документ, який підтверджує виплату заробітної плати. Також стягнуто з відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у дохід державного бюджету м.Борисполя штраф у сумі одного прожиткового мінімуму для працездатних в сумі 1921 гривня.
23.07.2019 року представником позивача-адвокатом Шестаковим А.В. подано до суду клопотання про доручення документів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу (а.с.74-79).
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Шестаков А.В. у позов підтримав, просив задовольнити, а також надав суду заяву, якою просить розглянути справу за наявними в матеріалах доказами, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ФОП ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позовну заяву до суду не надходило.
Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує.
Суд, заслухавши представника позивача адвоката Шестакова А.В., дослідивши заяву, письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 наказом 1-К від 30 жовтня 2017 року, була прийнята на посаду шеф-кухаря до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , а 10 червня 2018 року наказом № 2-К від 09 червня 2018 року звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача та наявними в ній записами (а.с.4,5).
Крім того, факт роботи позивача у ФОП ОСОБА_3 підтверджується відомостями про нараховану їй ФОП ОСОБА_3 заробітну плату, які подавались відповідачем до Пенсійного фонду України (а.с.6), ОСОБА_2 нараховано заробітну плату та належить до виплати: жовтень 2017 рік - 3200 грн.. 00 коп.; листопад 2017 рік - 3200 грн.. 00 коп.;грудень 2017 рік - 3200 грн.. 00 коп.; січень 2018 рік - 3750 грн. 00 коп.; лютий 2018 рік - 3750 грн. 00 коп.; березень 2018 рік - 3750 грн. 00 коп.; квітень 2018 рік - 3750 грн.00 коп.; травень2018рік - 3750 грн.00 коп.; червень 2018 рік - 3750 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 32 100 грн.00 коп.
Суд також звертає увагу, що відповідач ФОП ОСОБА_3 особисто отримала як копію позовної заяви з додатками та ухвали суду про відкриття провадження у дані цивільній справі так і ухвалу суду від 09 квітня 2019 року про витребування письмових доказів, що підтверджується долученими до матеріалів цивільної справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.23,56). Проте своїм правом на подачу відзиву не скористалась та свій обов`язок щодо подання витребуваних у неї судом доказів не виконала.
Таким чином, викладені в позовній заяві обставини не заперечує та не оспорює.
Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати. Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
У відповідності до статті 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Статтею 24 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам.
За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.
Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Будь-яких доказів, які б підтверджували факт виплати заробітної плати, або погашення заборгованості по заробітній платі перед позивачем, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття.
Статтею 233 КЗпП України, визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 р., Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. та Постанови КМУ від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток, підприємство зобов`язане виплатить працівнику компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати.
Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов`язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов`язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.
Отже, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати складає 2374 грн.50 коп., при цьому суд погоджується з розрахунком, складеним позивачем (а.с.7-14).
Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої компенсації, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Виходячи з наведеного, право позивача на отримання компенсації заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати, встановленого Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»- є майном у розумінні ч. 1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції, а невиплата заробітної плати, в структуру якої входить і компенсація, є порушенням майнового права позивача.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстави, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати, підтверджуються наявними в матеріалах доказами, позов в цій частині є таким, що підлягає задоволенню.
Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, необхідно зазначити наступне.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Суд враховує, що законом передбачено відповідний механізм компенсації несвоєчасної виплати заробітку, який позивачем було використано для захисту порушеного права. Вказаний порядок, на думку суду, забезпечує належне відновлення порушеного права та усуває спричиненні цим порушенням негативні наслідки, а тому суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити.
Встановлено, що відповідно до Звіту по справі від 23.07.2019 та Акту виконаних робіт згідно договору про надання правових послуг адвоката від 23.07.2019 (а.с.75,76) виконавцем адвокатом Шестаковим А.В. були надані послуги з надання правової допомоги на загальну суму 18 000 гривень 00 копійок, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату вище зазначених послуг (а. с. 77,78).
Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 п.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до вимог ч.2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з вимогами ч.3,4 для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому за змістом ч.6 цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Враховуючи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача у межах ст..141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації у зв`язку з порушенням строків ї виплати у сумі 768 грн. 40коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,223,258,259,263-265,266,273,280-281 ЦПК України, суд -
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (зареєстроване проживання: АДРЕСА_1 , РНОКППФО - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в розмірі 2374 гривні 50 копійок (дві тисячі триста сімдесят чотири гривні).
В задоволенні іншої частини вимог щодо стягнення моральної шкоди - в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (зареєстроване проживання: АДРЕСА_1 , РНОКППФО - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір на користь держави в сумі 768 гривень 40 копійок (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 20 лютого 2020 року.
Суддя І.В.Муранова-Лесів