Постанова

Іменем України

25 березня 2020 року

м. Київ

справа № 756/13851/15-ц

провадження № 61-18118св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Джулай Юлія Юріївна,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду

м. Києва від 24 квітня 2019 року у складі судді Васалатія К. А. та постанову Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Іванової І. В., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Джулай Юлії Юріївни (далі - старший державний виконавець Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю.), заінтересована особа -

ОСОБА_2 .

На обгрунтування скарги зазначав, що Державним підприємством «Сетам» (далі - ДП «Сетам) відповідно до протоколу № 384201 проводилась реалізація земельної ділянки загальною площею 0,1533 га, кадастровий

№ :03:191:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала

ОСОБА_1 , за стартовою ціною 465 765,30 грн. Оскільки, електронні торги не відбулись, від стягувача - ОСОБА_2 надійшла заява про залишення за собою нереалізованого майна боржника за початковою ціною, а тому

05 березня 2019 року старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС

м. Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю. винесено постанову про передачу зазначеної земельної ділянки стягувачу - ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу за виконавчим листом № 756/13851/15-ц від 17 лютого 2017 року. Зазначена постанова винесена у порушення вимог частини третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна, однак державний виконавець передав у власність стягувачу земельну ділянку за ціною, що є значно нижчою від ринкової.

Посилаючись на те, що у порушення вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» він не отримував від державного виконавця будь-яких документів щодо визначення вартості належної йому земельної ділянки та, що її реалізація та подальша передача стягувачу відбулась за заниженою ціною, просив скасувати постанову старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю. від 05 березня 2019 року про передачу майна стягувану ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що згідно з приписами статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем передано на реалізацію земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею

0,1533 га, кадастровий № :03:101:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала боржнику ОСОБА_1 ДП «Сетам» тричі проводились електронні торги з реалізації арештованого майна у виконавчому провадженні № 53636384 (17 грудня 2018 року, 08 січня 2019 року та 29 січня 2019 року), унаслідок чого арештоване майно залишилось нереалізованим. 27 лютого 2019 року державний виконавець запропонував стягувачу ОСОБА_2 залишити за собою нереалізоване майна за початковою ціною третіх електронних торгів -

465 765,30 грн. 01 березня 2019 року до Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві надійшла заява стягувача ОСОБА_2 про залишення за ним нереалізованого майна боржника. З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що постанова державного виконавця про передачу земельної ділянки стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу за виконавчим листом № 756/13851/15-ц від 17 лютого 2017 року, є законною та обгрунтованою, а тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 рокузалишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Апеляційний суд вказав, що належна на праві власності ОСОБА_1 земельна ділянка передана стягувачу за ціною третіх електронних торгів відповідно до положень статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», а тому дії державного виконавця щодо передачі нереалізованого майна були вчинені з дотриманням зазначених положень закону та в межах його повноважень. 07 листопада 2018 року ОСОБА_1 повідомлено рекомендованим листом за адресою, що зазначена в постанові про відкриття виконавчого провадження, про проведену у виконавчому провадженні № 53636384 незалежну оцінку спірної земельної ділянки, відповідно до якої її вартість становить 665 379,00 грн, та роз`яснено боржнику право подати свої заперечення з приводу визначеної вартості чи проведеної оцінки, а тому згідно з частиною п`ятою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 вважається ознайомленим з результатом проведеної оцінки. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом, чого судом не встановлено.

Узагальнені доводи касаційної скарги та позиції учасників справи

У жовтні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник, з урахуванням доповнень, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року, ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки порушення державним виконавцем статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» щодо зведення декількох проваджень при виконанні кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника, зокрема не звернули увагу, що постановою державного виконавця про зведене провадження від 22 лютого 2019 року, було зведено провадження по виконанню судових рішень судів різних інстанцій у одній і тій самі справі - № 756/13851/15-ц, що призвело до незаконного збільшення суми його заборгованості на 272 721,84 грн. Суди попередніх інстанцій не урахували, що реалізація спірної земельної ділянки відбувалась в рамках відкритого у 2017 році виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва

від 17 лютого 2017 року, проте рішення суду першої інстанції у справі

№ 756/13851/15-ц було змінено судом касаційної інстанції, а тому на виконання зміненого судового рішення у 2019 році видано новий виконавчий лист та відкрито нове виконавче провадження. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що державний виконавець без згоди боржника самостійно визначив вартість спірної земельної ділянки, яку він вважає заниженою, та у порушення статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» не направив йому документи про визначення вартості належного йому майна, надані державним виконавцем відстеження поштових відправлень за 2017 - 2018 роки стосуються іншого виконавчого провадження (№ 53441018), а тому не можуть вважатися належними доказами направлення йому повідомлення про оцінку земельної ділянки.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю. на касаційну скаргу, у якому вона зазначила, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно з`ясували обставини справи та ухвалили законні і обгрунтовані рішення, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором безпроцентної позики від 22 грудня 2013 року № 12/13 у розмірі 4 476 740,77 грн, штраф за договором безпроцентної позики від 22 грудня 2013 року № 12/13 у розмірі 193 600,00 грн, заборгованість за договором позики від 09 жовтня 2014 року № 09-10/14 у розмірі 272 721,84 грн та судовий збір у розмірі 6 365,60 грн.

23 березня 2017 року державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Гусєвою Я. А. відкрито виконавче провадження № 53636384 щодо виконання виконавчого листа № 756/13851/15-ц від 17 лютого 2017 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 272 721,84 грн. Вказано адресу боржника:

АДРЕСА_2 .

24 березня 2017 року державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Негодою О. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа від 17 лютого 2017 року

№ 756/13851/15-ц в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 судового збору у розмірі 6 365,60 грн.

07 листопада 2018 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ., яка зазначена в постанові про відкриття виконавчого провадження, рекомендованим листом повідомлено про те, що в рамках виконавчого провадження № 53636384 проведено незалежну оцінку майна боржника: земельної ділянки площею 0,1533 га, кадастровий номер :03:191:0005, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої майно оцінено у розмірі 665 379,00 грн. Роз`яснено право подати свої заперечення з приводу визначеної вартості чи проведеної оцінки.

Постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2016 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року, змінено у частині стягнення пені за договором безпроцентної позики від 22 грудня 2013 року

№ 12/13, зменшено розмір пені стягнутої з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 до суми основного боргу - 589 998,20 грн, в іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року залишено без змін.

07 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС

м. Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю. відкрито виконавчого провадження

№ 58311375 щодо виконання виконавчого листа від 01 лютого 2019 року

№ 756/13851/15-ц в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 заборгованості за договором безпроцентної позики № 12/13 від 22 грудня 2013 року у розмірі 1 190 450,80 грн.

22 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС

м. Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 53636384 та № 58311375 у зведене виконавче провадження № 58462798, за яким загальна заборгованість складає

1 463 172,64 грн.

Згідно з інформацією Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві

від 27 лютого 2019 року, за результатами третіх електронних торгів від 29 січня 2019 року (протокол № 385201), торги з реалізації належної боржнику земельної ділянки площею 0,1533 га, кадастровий номер: :03:191:0005 не відбулися, а тому державним виконавцем запропоновано стягувачеві

ОСОБА_2 залишити за собою нереалізовану земельну ділянку за початковою ціною третіх електронних торгів 465 765,30 грн.

01 березня 2019 року до Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві надійшла заява ОСОБА_2 про залишення за ним нереалізованого майна боржника за початковою ціною третіх електронних торгів 465 765,30 грн.

05 березня 2019 року старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС

м. Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю. винесено постанову про передачу земельної ділянки площею 0,1533 га, кадастровий № :03:191:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом від 17 лютого 2017 року №756/13851/15-ц та виконавчим листом від 01 лютого 2019 року №756/13851/15-ц зведеного виконавчого провадження № 58462798.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, відповідно до частини першої якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частин першої та другої статті 450 ЦПК України скарга на бездіяльність державного виконавця розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», зараз і надалі в редакції чинній на дату вчинення виконавчих дій, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Порядок проведення реалізації арештованого майна, на дату виникнення спірних правовідносин, регулювався Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України

№ 2831/5 від 29 вересня 2016 року.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та ураховуючи передбачені законодавством особливості щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для висновку про застосування при вирішенні питання про визнання торгів недійсними загальних правил визнання недійсними правочинів, зокрема з підстав передбачених статями 203, 215 ЦК України правочину, як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів тощо.

Ураховуючи, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за стягувачем, ефективним способом захисту прав боржника є пред`явлення позову до суду із залученням до участі у справі як відповідачів стягувача та державного виконавця, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Зазначений правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-194цс18 та у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі №6-1749цс15, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 6-1804цс16.

Зважаючи на те, що предметом розгляду справи за скаргою ОСОБА_1 є дії та рішення державного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна боржника, що є підставою для виникнення прав та обов`язків інших осіб, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову.

Ураховуючи, що подання боржником скарги на дії та рішення державного виконавця щодо скасування постанови старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю.

від 05 березня 2019 року про передачу майна стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу, не забезпечує відновлення його порушених прав на нерухоме майно, на яке було звернуто стягнення, вимоги ОСОБА_1 про скасування зазначеного рішення державного виконавця підлягають залишенню без розгляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року підлягають скасуванню, із залишенням без розгляду вимог ОСОБА_1 про скасування постанови старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю. від 05 березня 2019 року про передачу майна боржника стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 414, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року скасувати, та ухвалити у справі нове судове рішення про залишення без розгляду вимог ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця від 05 березня 2019 року про передачу майна боржника стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко