ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року

м.Суми

Справа №577/1795/19

Номер провадження 22-ц/816/620/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2019 року, в складі судді Буток Т.А., ухвалене у м. Конотоп,

в с т а н о в и в:

22 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 жовтня 2018 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого, відповідач взяла у нього грошові кошти у розмірі 12000 грн за умови повернення до 16 квітня 2019 року, про що власноручно написала розписку. Однак, взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу в обумовлений строк відповідач не виконала, позичені кошти не повернула, а тому просив стягнути на свою користь суму позики та 768 грн 40 коп повернення судового збору.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за позикою у розмірі 12000 грн та 768 грн 40 коп судового збору, а загалом 12768 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що позика була взята нею на ремонт машини позивача, яка перебувала в оренді її сина, однак сума позики була повернута ОСОБА_1 у листопаді 2018 року, при цьому, на вимогу повернути розписку він повідомив, що знищив її. Зазначає, що має інвалідність 3-ї групи по зору без змоги працювати, тому судові витрати слід покласти на позивача.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , уклавши з ОСОБА_2 договір позики, передав останній 12000 грн, про що нею складена розписка. Суму позики зобов`язалася повернути до 16 квітня 2019 року (а.с. 6, 34).

Факт отримання позики у вказаній сумі ОСОБА_2 визнала у запереченні на позов (а.с. 21-22).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивоване тим, що відповідач не надала суду належних доказів на підтвердження повернення коштів, а тому з урахуванням умов договору позики, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Частиною першою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Зміст наведених норм у сукупності свідчить про те, що прийняття виконання позикового зобов`язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання суми погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ При цьому, відповідна розписка видається кредитором на вимогу боржника та залишається у боржника.

Вказуючи в апеляційній скарзі про повернення позивачеві суми позики у листопаді 2018 року, ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів повернення позики ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Боргова розписка від 16 жовтня 2018 року не містить ніяких відміток про повернення боргу.

З вище викладеного слідує, що суд першої інстанції правильно визначився із наявністю підстав для задоволення позову та стягнення на користь позивача суми позики, вказаної у розписці, наданій ОСОБА_2 .

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Факт встановлення ОСОБА_2 . ІІІ групи інвалідності не є підставою для звільнення її від сплати судового збору, оскільки ст. 5 Закону України «Про судовий збір» для осіб інвалідністю ІІІ групи пільги щодо сплати судового збору не надані.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи відстрочення ОСОБА_2 при відкриті апеляційного провадження сплату судового збору у порядку ст. 136 ЦПК України, з неї в дохід держави підлягає стягненню 1152 грн 60 коп судового збору за апеляційний перегляд справи.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 1152 гривні 60 копійок судового збору за перегляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю.Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук