Номер провадження: 22-ц/813/1135/20
Номер справи місцевого суду: 509/529/17
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до ОСОБА_2 та просила визнати за нею право власності на 2 зернозбиральні комбайни марки Massey Ferguson MF 38, реєстраційні номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , стягнути з відповідача на свою користь 170000 грн. вартості ремонту одного з комбайнів, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона надала відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 40000 доларів США для придбання вищевказаних зернозбиральних комбайнів, що підтверджується розписками від 12.01.2007 року та від 07.05.2008 року. Відповідач після придбання комбайнів, зареєстрував їх на своє ім`я для подальшого використання як суб`єкт підприємницької діяльності за призначенням - прибирання зернових культур з зобов`язанням ремонту вказаних комбайнів у випадку їх поломки та з виплатою позивачу 50% від прибутку, який буде отриманий ним після сплати всіх обов`язкових платежів, що підтверджується розпискою відповідача від 09.10.2008 року. Однак, починаючи з 2015 року робота комбайнів фактично припинилась у зв`язку з відсутністю договорів на прибирання зернових, один з комбайнів знаходився у неробочому стані, а у 2016 року відповідач зупинив свою підприємницьку діяльність як ФОП та на вимогу позивача переоформити право власності на спірні комбайни на неї, відповідач повідомив про існування арештів, накладених постановами ДВС на спірні комбайни у зв`язку з боргами відповідача, та повідомив про відсутність коштів на відшкодування їй вартості спірних комбайнів.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2 зернозбиральні комбайни марки Massey Ferguson MF 38 (заводський номер НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , 1997 року випуску, об`ємом двигуна 12500 см. куб та заводський номер НОМЕР_8, двигун № НОМЕР_10, 1995 року випуску, об`ємом двигуна 12500 см. куб) реєстраційні номери: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, апеляційну скаргу подала особа, яка не брала участь у справі - представник ПАТ «Марфін Банк» Бланковська Г.О. , в якій зазначила, що суд першої інстанції оскаржуваним рішенням вирішив питання про права та обов`язки ПАТ «Марфін Банк», та з посиланням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу представник ПАТ «Марфін Банк» Бланковська Г.О. обґрунтовує тим, що в ході розгляду справи суд помилково прийшов до висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір про спільну діяльність, незважаючи на те, що позовна заява не містить такої вимоги, і рішенням суду такий договір не визнаний дійсним. Районним судом не були встановлені істотні умови, передбачені законодавством при укладанні таких договорів. Представник апелянта зазначає, що окрім розписок, які стосуються лише двох зернозбиральних комбайнів, жодного доказу спільної діяльності, позивач не надав, як і підтвердження виконання ремонтних робіт, що також свідчить про штучність та безпідставність заявлених позовних вимог. Крім того ОСОБА_3 звертає увагу на те, що у ОСОБА_2 до теперішнього часу існує заборгованість за кредитним договором від 23.05.2008 року в сумі 8857, 43 доларів США та 899842,85 грн. на користь ПАТ «Марфін Банк», яка залишається не погашеною. В межах виконавчого провадження постановою державного виконавця від 07.12.2016 року накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , в тому числі на спірні комбайни. Отже звернення ОСОБА_1 з позовною заявою до суду пов`язано саме з тим, що на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 накладений арешт у виконавчому провадженні по виконанню рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05.07.2016 року по стягненню заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , даний позов має очевидно штучний характер, і був поданий з метою уникнути ОСОБА_4 цивільно - правової відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором. Також представник апелянта зазначає, що про безпідставність позовних вимог та штучність заявленого позову свідчить також відсутність вимог щодо визнання договору про спільну діяльність укладеним, відсутність вимог про витребування майна з володіння ОСОБА_2 , а також зняття з нього арешту. Крім того до судового розгляду справи не було залучено ПАТ «ПроКредит Банк», в заставі якого на той період часу перебували дані два зернозбиральні комбайни, хоча вирішення спору стосувалось також прав та законних інтересів ПАТ « ПроКредитБанк». У додаткових поясненнях до апеляційної скарги представник ПАТ «Марфін Банк» зазначає, що ОСОБА_1 не була власником спірного майна, а незаконність набуття права власності ОСОБА_2 на належні йому комбайни судом не встановлена, тобто права власності на зазначені комбайни ОСОБА_2 набув правомірно, на законних підставах, а тому підстав для набуття права власності позивачем відсутнє.

У судове засідання, призначене на 19 березня 2020 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, заяв про відкладення розгляду справи від сторін у справі до суду не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 06 квітня 2020 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, послався на наступні обставини.

За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10, 11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 604 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Умовами ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до приписів ст. 639 ЦК України - договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі письмових розписок відповідача з його особистими підписами від 12.01.2007р. та від 07.05.2008р., відповідач отримав від позивачки грошові суми у загальному розмірі 40000 дол. США для придбання 2 зернозбиральних комбайни марки Massey Ferguson MF 38 (заводський номер: НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , 1997 року випуску, об`ємом двигуна 12500 см. куб та заводський номер: НОМЕР_8, двигун № НОМЕР_10, 1995 року випуску, об`ємом двигуна 12500 см. куб) реєстраційні номери: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які зареєстрував на своє ім`я, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних машин серії НОМЕР_5 від 07.09.2011р. та серії НОМЕР_6 від 08.09.2011р., що підтвердив відповідач в судовому засіданні. При чому, у вказаних розписках, відповідач письмово зазначив, що отримав вищевказані грошові кошти від позивачки для придбання для неї вищевказаних комбайнів (а.с. 5, 6, 9).

Крім цього, суд першої інстанції з`ясував, що згідно письмової розписки відповідача від 09.10.2008 р., останній, після придбання комбайнів та реєстрації їх на своє ім`я, використовував комбайни як суб`єкт підприємницької діяльності за призначенням, а саме прибирання зернових культур з зобов`язанням ремонту вказаних комбайнів у випадку їх поломки та з виплатою позивачці 50% від прибутку, який буде отриманий ним після сплати всіх обов`язкових платежів, що також було підтверджено відповідачем в судовому засіданні (а.с. 7).

Таким чином, суд дійшов висновку, що 09 жовтня 2008 року між сторонами у простій письмовій формі було укладено договір про спільну діяльність з метою отримання прибутку між сторонами договору, який ділився між сторонами договору в рівних частках, по 50% кожному від прибутку і сплати відповідачем всіх обов`язкових платежів, як ФОП.

Однак, як пояснила позивач та підтвердив відповідач, починаючи з 2015 року, робота комбайнів фактично припинилась у зв`язку з відсутністю у відповідача договорів на прибирання зернових. При чому, один з комбайнів знаходився у неробочому стані, а у 2016 р. відповідач зупинив свою підприємницьку діяльність як ФОП та на вимогу позивачки переоформити право власності на спірні комбайни на неї, повідомив позивачку про існування арештів, накладених постановами ДВС на спірні комбайни у зв`язку з його боргами, а тому коштів на відшкодування їй вартості спірних комбайнів у нього немає, у зв`язку з чим, відповідач в судовому засіданні визнав позов в частині визнання за позивачкою права власності на вищевказані спірні комбайни, які були придбані за особисті грошові кошти позивачки, для неї та на її прохання.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що позов в частині визнання за позивачем права власності на спірні комбайни підлягає задоволенню, як законний і обґрунтований з урахуванням визнання відповідачем цих позовних вимог, як і позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми судового збору за розгляд справи у сумі 8000 грн в порядку ст. 88 ЦПК України, як підтверджених позивачкою документально (а.с. 2).

На думку суду першої інстанції, в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок ремонту комбайна 170 000 гривень - слід відмовити, враховуючи, що вказані позовні вимоги не підтверджені документально, в порядку ст.ст. 57-60 ЦПК України, а саме без надання позивачем суду першої інстанції належних та допустимих документальних доказів на підтвердження вищевказаної суми ремонту комбайна, і як показала суду позивач, такі докази у неї відсутні, а вказана сума є приблизною, без підтверджуючих доказів ремонту.

Однак колегія суддів повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам, які підтверджують право власності позивача на зазначену сільськогосподарську техніку, а також неправильно застосовано норми матеріального права (статті 328, 334, 626, 638, 1131, 1133, 1135-1139 ЦК України).

У ході розгляду зазначеної судової справи суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір про спільну діяльність, незважаючи на те, що позовна заява не містить такої вимоги, і рішенням суду такий договір не визнаний дійсним.

Судом першої інстанції досліджувались та були визнані доказами укладення такого договору три копії розписок ОСОБА_2 , надані ОСОБА_1 , па придбання для неї зернозбиральних комбайнів, та отримання нею 50% «заробітку комбайнів» як підстава укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 так званого договору про спільну діяльність (а.с. 4, 6, 8). Вказані копії не були ніким завірені, оригінали розписок суду першої інстанції не надавались.

Судом першої інстанції всупереч вимогам ст.ст. 626, 638, 1131, 1133, 1135-1139 ЦК України не були встановлені істотні умови, передбачені законодавством при укладенні таких договорів, а саме: про предмет договору, його умови, мета, строк дії' договору, яке майно передається в спільну діяльність сторонами договору, грошова оцінка майна кожного з учасників, який правовий статус цього майна; які частки, права та обов`язки кожного з учасників, покриття витрат та збитків, порядок сплати обов`язкових платежів та умови припинення договору, відповідальність учасників та інші суттєві умови договору. Не була встановлена також ціна кожного комбайна на час придбання.

Судом першої інстанції також не встановлено, чи відмовляється ОСОБА_1 від подальшої участі в договорі і чи зобов`язана вона сплатити ОСОБА_2 реальні збитки, заподіяні такою відмовою (відповідно ст. 1142 ЦК України), тощо.

Але, окрім розписок, які стосуються лише двох зернозбиральних комбайнів жодного доказу спільної діяльності, позивач не надав, як, до речі, і під твердження виконання ремонтних робіт, що також свідчить про штучність та безпідставність заявлених позовних вимог.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 14 вересня 2017 року, наданому па електронну заяву ПАТ «МАРФІН БАНК» за №2848 від 14.09.2017р., власником вищезазначених зернозбиральних комбайнів є ОСОБА_2 , код НОМЕР_7 . Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 14.09.2017р. додається.

Підтвердженням права власності ОСОБА_2 на дані об`єкти рухомого майна є Свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, де власником комбайнів також зазначений ОСОБА_2 .

Копії Свідоцтв про реєстрацію зернозбиральних комбайнів марки Massey Ferguson MF 38 (заводський помер: НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , 1997 року випуску, об`ємом двигуна 12500 см.куб та заводський номер: НОМЕР_8, двигун № НОМЕР_10, 1995 року випуску, об`ємом двигуна 12500 см.куб), реєстраційні номери: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , наявні в матеріалах справи.

Крім того, судом першої інстанції не досліджено той факт, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року у справі №523/1422/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги Банку задоволені: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 достроково заборгованість за Кредитним договором №00010R41 від 23.05.2008 року в сумі 88577,43 доларів США та 899842,85 гривень, а також в рівних частинах судовий збір в сумі 11927 гривень 83 копійки, тобто, по 5963 гривні 91 коп. з кожного.

Рішення суду набрало чинності 19 липня 2016 року.

19 серпня 2016 року по справі №523/1422/16-ц видані виконавчі листи, за якими Постановою державного виконавця Овідіопольського районного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Іскрою Станіславом Ігоровичем від 30.11.2016 року відкрито виконавче провадження №53001767 про стягнення боріу у розмірі 88 577,43 долари США та 905 806,76 грн. з боржника - ОСОБА_2 . Копія Постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.11.2017 року додається.

Постановою державного виконавця Овідіопольського районного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Іскрою Станіславом Ігоровичем від 07.12.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №53001767 накладено арешт із забороною відчуження на все рухоме майно ОСОБА_2 , в тому числі:

1) на комбайн зернозбиральний марки MASSEY FERGUSON MF38, рік випуску 1997, двигун № НОМЕР_4 , номер об`єкта: НОМЕР_3 , номер державної реєстрації: НОМЕР_1 ;

2) на комбайн зернозбиральний марки MASSEY FERGUSON MF38, рік випуску 1995, заводський №НОМЕР_8, двигун №НОМЕР_10, номер об`єкта: НОМЕР_8 , номер державної реєстрації': НОМЕР_2 .

До теперішнього часу заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №000101141 від 23.05.2008р. в сумі 88577,43 доларів США та 899842,85 гривень залишається не погашеною, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року - невиконаним.

Будучи достеменно обізнаним, що на обидва зернозбиральні комбайни, які є предметом судового розгляду, накладений арешт державним виконавцем в інтересах ПАТ «МТБ БАНК» (раніше ПАТ «МАРФІН БАНК»), ОСОБА_2 , який приймав участь в розгляді справи, не повідомив суду першої інстанції той факт, що відносно нього існує чинне рішення суду по стягненню з нього заборгованості за кредитним договором, за виконавчим листами по виконанню рішення суду відкрито виконавче провадження, в якому накладено арешт на все рухоме й нерухоме майно боржника.

Крім того, судом першої інстанції ПАТ «МТБ БАНК» (тоді, ПАТ «МАРФІН БАНК») не був залучений до розгляду справи, хоча вирішення даної справи безпосередньо стосувалось та порушило права та охоронювані законом інтереси Банку.

Більш того, до судового розгляду справи не було залучено Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», в заставі якого на той період часу перебували дані два зернозбиральні комбайни, хоча вирішення спору стосувалось також прав та законних інтересів ПАТ «ПроКредит Банк».

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , не врахувавши положення ст.ст. 33, 119 ЦПК України (у редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції), не зазначила всіх відповідачів, права, свободи та інтереси яких можуть бути порушені судовим рішенням.

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України (у редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В статті 214 ЦПК (у редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 215 ЦПК (у редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) в мотивувальній частині рішення суд зазначає: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався;

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справ.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення по суті спору про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу апеляційної скарги ПАТ «Марфін Банк» на рішення Овідіольського районного суду Одеської області від 30 березня 2017 року сплатило 12 000 гривень.

Отже, зі ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги ПАТ «Марфін Банк» на рішення Овідіольського районного суду Одеської області від 30 березня 2017 року у розмірі 12 000 гривень

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 березня 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_9 ) на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» (, МФО 328168, рахунок у НБУ №1026, адреса: 68003, Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 12000 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 квітня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко