Провадження №2/155/318/20
Справа №155/28/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Адамчук Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Федонюк О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Горішненської сільської Горохівського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з позовом до відповідача в якому просить визнати в порядку спадкування за законом першої черги по праву представлення за нею право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , як на спадкове майно, що залишилося по смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також просить визнати в порядку спадкування за законом за нею право на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських та побутових будівель і споруд та земельної ділянки, площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, які були передані у приватну власність ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області від 09 грудня 1993 року №13/2, в порядку спадкування за законом першої черги по праву представлення після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивує свій позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 . Позивач є її спадкоємицею за законом першої черги по праву представлення, прийняла спадщину, однак в нотаріальному порядку її оформити не може. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити.

Представник відповідача - Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області в заяві до суду просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.527 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з свідоцтвом про смерть, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з свідоцтвом про смерть, матір позивачки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 грудня 2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 було відмовлено.

Документами про родинні відносини стверджується, що позивачка є дочкою померлої ОСОБА_3 та внучкою померлої ОСОБА_2 .

Довідкою Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області від 08 листопада 2019 року №875 стверджується, що заповіт від імені ОСОБА_2 в сільській раді не посвідчувався. Спадкоємцем за законом після її смерті є внучка ОСОБА_1 , тобто позивачка. Остання прийняла спадщину шляхом спільного проживання та фактичного володіння спадковим майном.

Відповідно до запису в погосподарській книзі №1 за 2019 рік, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 .

Відповідно до технічної документації на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , даний будинок було побудовано з дотриманням встановлених будівельних та технічних норм.

З спадкової справи після померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 видно, що від імені ОСОБА_1 до нотаріальної контори надходила заява про прийняття спадщини.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом першої черги по праву представлення після померлої ОСОБА_2 , прийняла спадщину.

А тому, суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом першої черги по праву представлення, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , як на спадкове майно, що залишилося по смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Разом з тим, відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з рішенням Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області №13/2 від 09 грудня 1993 року, ОСОБА_2 було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га.

Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину за законом першої черги по праву представлення. Успадкувавши спадкове майно, вона успадкувала право на завершення приватизації, яке мала за життя спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно.

Згідно з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у п.3.5 визначено, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право.

За таких обставин, суд вважає, що позивачка, прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останній, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок, у зв`язку з чим, суд вважає, позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.392, 1225 ЦК України, ст.ст.527, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.125 Земельного кодексу України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом першої черги по праву представлення, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , як на спадкове майно, що залишилося по смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом першої черги по праву представлення, право на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських та побутових будівель і споруд та земельної ділянки, площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, які були передані у приватну власність ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області від 09 грудня 1993 року №13/2, в порядку спадкування за законом першої черги по праву представлення після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий