01.04.2020 227/4218/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.,

за участю секретаря с/з Сисенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Добропілля, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі АТ "Укрзалізниця") та просить стягнути з відповідача:

1) заборгованість із заробітної плати за березень-липень 2017 року в розмірі 17237,94 грн, яка включає:

заборгованість з заробітної плати за березень 2017 року в сумі - 3124,72 грн

заборгованість з заробітної плати за квітень 2017 року в сумі - 2294,42 грн

заборгованість з заробітної плати за травень 2017 року в сумі - 2294,42 грн.

заборгованість з заробітної плати за червень 2017 року в сумі - 0,00 грн.

заборгованість з заробітної плати за липень 2017 року в сумі - 9524,38 грн.

2) компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати станом на 01.07.2019 року - 3661,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах. 17.07.2017 року була звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. З вказаним наказом про звільнення вона особисто була ознайомлена. Проте відповідач при її звільненні не здійснив з нею повний розрахунок по заробітній платі та іншим виплатам. На підставі викладеного просить задовольнити її позов.

Ухвалою суду від 07.10.2019 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 07.11.2019 року розгляд справи було відкладено та витребувано у відповідача, Добропільського об`єднаного УПФУ в Донецькій області певну інформацію, яка має значення для розгляду даної справи. Витребувану судом інформацію слід було надати суду до 10.01.2020 року.

Копію вказаної ухвали суду від 07.11.2019 року відповідачем було отримано 18.11.2019 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення відправлення (а.с.50).

Ухвалою суду від 10.01.2020 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з тим, що ухвала суду від 07.11.2019 року в частині надання відповідачем інформації не виконана, повторно направлено відповідачу та до регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» копію ухвали суду від 07.11.2019 року для її виконання в строк до 14.02.2020 року.

Копії ухвал суду від 07.11.2019 року та від 10.01.2020 року відповідачем та регіональною філією «Донецька залізниця» було отримано 28.01.2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення відправлення (а.с.64,65). Також копії ухвал направлялись на електрону адресу відповідача: (а.с.63)

Ухвалою суду від 28.02.2020 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з тим, що ухвала суду від 07.11.2019 року в частині надання відповідачем інформації, яка має значення для розгляду даної справи, залишилась не виконана, повторно направлено відповідачу та до регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» копію ухвали суду від 07.11.2019 року для її виконання в строк до 27.03.2020 року.

Копії ухвал направлялись на поштову та електрону адресу відповідача.

В судове засіданні позивач не з`явися, про дату, час і місце судового розгляду належним чином був повідомлений. В матеріалах справи мається заява позивача про розгляд справи за його відсутності (а.с.56).

Представник відповідача будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання в судове засідання не з`явився. Відзиву на позов від відповідача не надходило.

Керуючись ст.223 ЦПК України, суд вважав можливим розглядати справу без участі не з`явившихся сторін, на підставі матеріалів, що маються у справі.

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено таке.

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем і працювала оператором зв`язку 2 класу цеху обробки інформації та телефонного зв`язку у виробничому підрозділі «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця.

17.07.2017 року, згідно наказу № 6212/ДН-ос від 10.07.2017 року, позивача було звільнено з роботи у зв"язку зі скороченням штату, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач вказує, що при звільненні, відповідач повністю з ним не розрахувався, як того передбачає КЗпП України.

Позивач зазначає, що сума заборгованості по заробітній платі на день звільнення складає 17237,94 грн за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року.

На підтвердження вищевказаних обставин, позивачем надані такі докази:

копія трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с.6-9),

копії розрахункових листів (табуляграм) за період з липня 2016 року по липень 2017 року, які видані ВП ШЧ Іловайськ СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ, (а.с.10-22),

індивідуальні відомості про застраховану особу від 18.11.2019 року, які надані Пенсійним фондом України (а.с.54-55),

копія наказу начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17.03.2017 року №236/ДНД «Про встановлення простою» (а.с.38-39).

Вирішуючи питання чи є вищевказані докази належними, допустимими та достатніми суд виходить з такого.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст..76 ЦПК України).

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустими є докази, які одержані в порядку, встановленому законом (ст..78 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст..80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що надані позивачем вищевказані докази підтверджують такі обставини та факти.

Так, копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.6-9) підтверджується, що позивач дійсно до 17.07.2017 року працював у відповідача на посаді оператором зв`язку 2 класу цеху обробки інформації та телефонного зв`язку у виробничому підрозділі «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці позивача, які засвідчені підписами посадових осіб відповідача та печатками.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ст..48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації.

Індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2 ) від 18.11.2019 року, які надані Пенсійним фондом України (а.с.54-55) підтверджується факт роботи позивача в регіональній філії «Донецька Залізниця» АТ «Українська залізниця» та факт нарахування позивачу заробітної плати в тому числі за березень 2017 року.

Факт звільнення позивача також підтверджується копією трудової книжки. При цьому слід звернути увагу на те, що позивача звільнили з ПАТ «Українська залізниця», а звернувся до суду він з позовом до АТ «Українська залізниця».

Але, відповідно до постанови КМУ від 31.10.2018 року № 938, вбачається, що тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Також, відповідно до вищевказаної постанови КМУ, Статут публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" викладено в новій редакції, згідно якого АТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Враховуючи наведене, АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у даній справі.

Трудовою книжкою позивача підтверджується, що позивача було звільнено з роботи 17.07.2017 року, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату.

Запис про звільнення позивача, в трудовій книжці ОСОБА_1 зроблений на підставі наказу № 6212/ДН-ос від 10 липня 2017 року і засвідчений підписом начальника відділу кадрів - ОСОБА_2 та печаткою відділу кадрів Донецької структурного підрозділу дирекції залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця».

Розмір нарахованої та не виплаченої позивачу заробітної плати при звільненні підтверджується табуляграмами за період з березня по липень 2017 року.

Зміст, наданих позивачем табуляграм свідчить про те, що з березня 2017 року на підприємстві позивача встановлювався простій.

На підтвердження встановлення простою, позивачем була надана копія наказу начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17.03.2017 року №236/ДНД «Про встановлення простою» (а.с.38-39), яким підтверджується, що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в "Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої"; на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код "П"; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

Так, згідно вказаних табуляграм вбачається, що позивачу були нараховані певні суми заробітної плати, а саме:

за березень 2017 року нараховано 3124,72 грн, з яких 976,49 грн, як оплата простою за 75 годин. Сума до виплати після утримання податку з доходів та іншого - 2484,72 грн.

за квітень 2017 року нараховано 2294,42 грн, з яких 2252,44 грн, як оплата простою за 157 години. Сума до виплати після утримання податку з доходів та іншого - 1824,48 грн.

за травень 2017 року нараховано 2294,42 грн, з яких 2252,44 грн, як оплата простою за 159 години. Сума до виплати після утримання податку з доходів та іншого - 1824,48 грн.

за червень 2017 року - 0,00 грн.

за липень 2017 року нараховано 9524,38 грн, з яких: оплата простою за 8 годин - 107,26 грн., вихідна допомога при звільненні - 4221,81 грн, компенсація за невикористані 36 днів відпустки - 5098,32 грн. Сума до виплати після утримання податку з доходів та іншого - 7678,40 грн.

Розмір нарахованої заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджується зі змістом наказу від 17.03.2017 року №236/ДНД «Про встановлення простою» (а.с.38-39). Розрахунок оплати за простой зроблений виходячи з розрахунку 2/3 тарифної ставки позивача, яка дорівнює 3379,00 грн.

Суд також звертає увагу, що інформація про нараховану заробітну плату, яка міститься в розрахункових листах (табуляграмах) за період з липня 2016 року по березень 2017 року (а.с.10-22) співпадає з даними, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) від 18.11.2019 року (а.с.54-55).

Даних, які б спростовували доводи позивача, а також ставили під сумнів достовірність, наданих позивачем доказів, відповідачем суду надано не було.

При цьому суд зазначає, що відповідач, достовірно знаючи про існування на розгляді вказаної справи (в матеріалах справи містяться належні докази отримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження, про витребування доказів у відповідача) не скористався своїм правом надання відзиву на позов, надання доказів, які б спростовували доводи позивача та взагалі ігнорував та не виконував ухвали суду про витребування доказів.

Так, за клопотанням позивача, ухвалою від 07.11.2019 року суд зобов`язував відповідача надати суду копію наказу про звільнення позивача, інформацію щодо обставин внесення до трудової книжки позивача відомостей про його звільнення, встановлення на підприємстві, де працював позивач, простою.

Дана ухвала була неодноразово отримана відповідачем (а.с.50,64,65), але залишилась не виконаною відповідачем з невідомих суду причин, що на думку суду свідчить про ухилення відповідача від подання доказів у справі.

Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Суд зазначає, що вказані в ухвалі суду від 07.11.2019 року докази витребувались з метою встановлення достовірності доводів позивача, а саме факту перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, обставин його звільнення, даних, які містяться в табуляграмах за період березень - липень 2017 року, встановлення у зазначений період на підприємстві простою.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем не спростовані доводи позивача та надані ним докази.

Тому, суд, надані позивачем докази сприймає як належні, допустимі та достатні для вирішення даної справи.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем, на підтвердження не виплаченої заробітної плати, надані суду розрахункові листи (табуляграми) за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені суми нарахованої позивачу заробітної плати до виплати (а.с.10,19-22).

Даних, які б свідчили про те, що відповідач при звільненні позивача повністю з ним розрахувався, суду не надавалось.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено перед судом існування заборгованості відповідача по заробітній платі позивачу за період з березня по липень 2017 року у розмірі 17237,94 грн. (нарахована сума без утримання податків), яка складається з сум нарахованих:

за березень 2017 року - 3124,72 грн

за квітень 2017 року - 2294,42 грн

за травень 2017 року - 2294,42 грн

за липень 2017 року - 9524,38 грн

І тому, сума заборгованості заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року в розмірі 17237,94 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, то з цього приводу суд виходить з такого.

На підставі Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03.07.1991 N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

На підставі ст. 1, 2, 3 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Позивач просить стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за березень - липень 2017 року станом на 01.07.2019 року (розрахунок приведений в позовній заяві).

Вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими, але, перевіривши розрахунок, з урахуванням сум заробітної плати, які підлягають стягненняю з відповідача, суд не може погодитись з розрахунком компенсації, зробленим позивачем виходячи з такого.

Як вже було зазначено вище, сума компенсації обчислюється з невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів).

Крім того, компенсації не підлягають грошові доходи громадян, які мають разовий характер.

Судом встановлено, що при звільненні позивача, останньому відповідачем була нарахована одноразова грошова допомога при припинені трудового договору, на підставі ст.44 КЗпП. Вказане підтверджується табуляграмою за липень 2017 року (а.с.22).

Враховуючи наведене, оскільки сума вихідної допомоги при припиненні трудового договору, має разовий характер та відповідно до пункту 3.8. розділу 3 "Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці" Інструкції зі статистики заробітної плати, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, не належить до фонду оплати праці, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на неї відповідно до статті 2 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" не нараховується.

Позивач вказаних норм не врахував, у зв`язку з чим розрахунок позивача є невірним.

З наданих позивачем табуляграм вбачається, що заробітна плата до виплати (після утримання податків і обов`язкових платежів) становить: за березень 2017 року - 2484,72 грн, за квітень 2017 року - 1824,48грн, за травень 2017 року - 1824,48 грн., за червень 2017 року - 0,00 грн.

Таким чином, сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати заробітної плати за березень-червень 2017 року повинна обчислюватися саме з вказаних сум заробітної плати, які є невиплаченими.

Вирішуючи питання з якої суми повинна обчислюватися компенсація за липень 2017 року суд виходить з такого розрахунку.

З табуляграми за липень 2017 року вбачається, що позивачу була нарахована сума (без утримання податків) в розмірі 9524,38 грн. До вказаної суми також входить одноразова допомога при звільненні. Таким чином сума нарахованого позивачу доходу за липень 2017 року (без утримання податків) без урахування одноразової допомоги становить 5302,57 грн (9524,38 - 4221,81). Для нарахування компенсації з вказаної суми слід відрахувати обов`язкові платежі та податки, а саме податок з доходів та військовий збір (19,5%). Таким чином, сума невиплаченого позивачу доходу за липень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) становить 4268,57 грн= (5302,5759 - 19,5% податку) і саме з суми в розмірі 4268,57 грн. повинна обчислюватися компенсація за липень 2017 року.

Враховуючи наведене, розрахунок компенсації станом на 01.07.2019 року (в межах заявлених позивачем вимог) становить:

Місяць, рік не виплаченого доходуСума нарахованого доходу (грн.)ПДФО (грн.) 18%Військовий збір (грн.) 1,5%.Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) (грн.)Коефіцієнт приросту споживчих цінСума компенсації (грн.)
березень 20173124,72 2484,721,244 за період з 01.04.2017 по 01.07.2019606,27
квітень 20172294,42 1824,481,233 за період з 01.05.2017 по 01.07.2019425,10
Травень 20172294,42 1824,481,217 за період з 01.06.2017 по 01.07.2019395,91
Червень 20170,00 0,00 0,00
Липень 2017 5302,57 (9524,38-4221,81) 4268,571,195 за період з 17.07.2017 по 01.07.2019836,64
всього 2263,92

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме:

в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за березень-липень 2019 року в сумі 17237,94 грн

в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати - в сумі 2263,92 грн.

Зазначена сума підлягає виплаті позивачу за вирахуванням з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1921,00 грн.

Таким чином, при зверненні до суду позивач повинен був сплатити судовий збір в розмір 768,40 грн, але позивач звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позов них вимог, а саме (93,31%) у сумі 717,01 грн, оскільки вимоги позивача задоволені частково (ціна позову - 20899,64 грн, задоволено - 19501,86 грн).

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 273,352,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень-липень 2017 року в загальному розмірі 17237,94 грн. (сімнадцять тисяч двісті тридцять сім гривень 94 коп.) та компенсацію втрати частини грошових доходів у розмірі 2263,92 грн. (дві тисячі двісті шістдесят три гривні 92 коп.), а всього 19501,86 грн. (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот одна гривня 86 коп.).

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу у розмірі 19501,86 грн. утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 717,01 грн. (сімсот сімнадцять гривень 01 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Садове Амвросіївського р-ну, Донецької області, РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Амвросіївським РВ УМВС України в Донецькій області 26.02.1998 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» місцезнаходження за адресою: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, .

З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 01 квітня 2020 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

27.03.2020