Постанова

Іменем України

26 березня 2020 року

м. Київ

справа № 523/1780/17

провадження № 61-1270св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Одеський геріатричний будинок-інтернат,

третя особа - профспілковий комітет Одеського геріатричного будинку-інтернату,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеського геріатричного будинку-інтернату, за участю третьої особи - профспілкового комітету Одеського геріатричного будинку-інтернату, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що наказом Одеського геріатричного будинку-інтернату від 04 жовтня 2011 року його прийнято на посаду завідуючого медичним відділенням. Наказом Одеського геріатричного будинку-інтернату від 04 січня 2017 року № 4-К позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Вважаючи звільнення незаконним, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати наказ Одеського геріатричного будинку-інтернату від 28 жовтня 2016 року № 230-к «Про внесення змін до штатного розпису на 2017 рік»; визнати незаконним та скасувати наказ Одеського геріатричного будинку-інтернату від 04 січня 2017 року № 4-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити його на посаді завідуючого медичним відділенням з 04 січня 2017 року з внесенням відповідних змін до штатного розпису; стягнути з Одеського геріатричного будинку-інтернату на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 04 січня 2017 року; стягнути з Одеського геріатричного будинку-інтернату 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Одеського геріатричного будинку-інтернату від 28 жовтня 2016 року № 230-К про внесення змін до штатного розпису на 2017 рік.

Визнано незаконним та скасовано наказ Одеського геріатричного будинку-інтернату від 04 січня 2017 року № 4-К про звільнення ОСОБА_1 з посади завідуючого медичним відділенням Одеського геріатричного будинку-інтернату.

Зобов`язано Одеський геріатричний будинок-інтернат здійснити розрахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення - 04 січня 2017 року, до фактичного поновлення його на роботі, з утриманням з нарахованої суми податків та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Стягнуто з Одеського геріатричного будинку-інтернату на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

У частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено негайне виконання рішення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_1 та переведення його на іншу роботу відповідач не виконав вимоги статті 49-2 КЗпП України в частині попередження про наступне вивільнення персонально не пізніше ніж за два місяці, в частині врахування переважного права на залишення на роботі, в частині пропонування іншої роботи.

Як наслідок, суд першої інстанції зобов`язав Одеський геріатричний будинок-інтернат здійснити розрахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення - 04 січня 2017 року, до фактичного поновлення його на роботі, з утриманням з нарахованої суми податків та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством України, та стягнув з Одеського геріатричного будинку-інтернату на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 персонально попереджено про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці, посилання на порушення положень частини 1 статті 49-2 КЗпП України безпідставні. Особи 3-ї групи інвалідності не відносяться до категорій працівників, яким надається переважне право на залишення на роботі. При звільненні ОСОБА_1 дотримані вимоги частини третьої статті 40 КЗпП України. ОСОБА_1 заперечень щодо надання згоди профспілкового комітету на його звільнення не висловив, відтак, слід виходити з того, що роботодавцем отримано обґрунтовану згоду профспілки на звільнення працівника. У наданні згоди профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 не було встановлено порушень, які б вказували на те, що надана згода не має юридичного значення. Питання необхідності запиту згоди профспілкового органу під час розгляду справи в суді жодною зі сторін не піднімалось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував статтю 49-2 КЗпП України, оскільки йому не було запропоновано посаду соціального працівника, яка з`явилась 01 січня 2017 року напередодні звільнення, а також статтю 43 КЗпП України, статті 38, 39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

У квітні 2018 року Одеський геріатричний будинок-інтернат надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що Одеський геріатричний будинок-інтернат є комунальною установою, яка відноситься до сфери управління Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації.

Наказом Одеського геріатричного будинку-інтернату від 04 жовтня 2011 року № 463 ОСОБА_1 прийнято на посаду завідуючого медичним відділенням з 04 жовтня 2011 року.

Згідно з інформацією Одеського геріатричного будинку-інтернату, внесення змін до штатного розпису обумовлено необхідністю приведення його до вимог нормативних документів, а саме норм численності працівників будинків-інтернатів (усіх типів), затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики від 01 жовтня 2008 року № 411.

25 жовтня 2016 року директор Одеського геріатричного будинку-інтернату звернувся до департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації із заявою, яку обґрунтовував необхідністю через значну кількість внутрішньо переміщених осіб з окупованих територій провести з 01 січня 2017 року зміни в штатному розписі без зміни загальної кількості штатних одиниць, а саме ввести посади лікаря-терапевта та соціального працівника, вивести посади завідуючого медичним відділенням та водія.

Наказом Одеського геріатричного будинку-інтернату від 28 жовтня 2016 року № 230-К «Про внесення змін до штатного розпису на 2017 рік» зі штатного розпису виведено посаду завідуючого медичним відділенням, введено до штатного розпису посаду лікаря-терапевта.

Наказом Одеського геріатричного будинку-інтернату від 30 грудня 2016 року № 269-К «Про внесення змін до штатного розпису на 2017 рік» зі штатного розпису виведено посаду водія, введено до штатного розпису посаду соціального працівника без категорії.

У штатному розписі Одеського геріатричного будинку-інтернаті з 01 січня 2017 року посада завідуючого медичним відділенням відсутня, не містить такої посади й штатний розпис з 01 квітня 2017 року.

Наказом Одеського геріатричного будинку-інтернату від 28 жовтня 2016 року № 230-К «Про попередження про заплановане звільнення» інспектору кадрів наказано підготувати письмове повідомлення про наступне вивільнення ОСОБА_1 - завідуючого медичним відділенням, з пропозицією про переведення на вакантну посаду (за наявності) за відповідною спеціальністю, а якщо такої посади немає - іншу роботу, яка передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці, з врученням повідомлення про наступне вивільнення до 28 жовтня 2016 року.

28 жовтня 2016 року повідомлення про заплановане вивільнення вручено ОСОБА_1 особисто під підпис; письмове повідомлення містить попередження про наступне звільнення з посади завідуючого медичним відділенням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 30 грудня 2016 року; ОСОБА_1 запропоновано переведення на посаду медичної сестри без категорії з посадовим окладом 2 147,50 грн; роз`яснено, що у разі прийняття пропозиції про переведення протягом двох робочих днів з дня вручення повідомлення необхідно подати заяву інспектору кадрів, у разі відмови - у той же термін повідомити про прийняте рішення.

04 січня 2017 року ОСОБА_1 підготовлено письмове повідомлення, за змістом якого у зв`язку зі звільненням з посади завідуючого відділенням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яке повинно було відбутися 30 грудня 2016 року, запропоновано переведення на посаду соціального працівника без категорії, яка вводиться до штатного розпису з 01 січня 2017 року з посадовим окладом 3 280,00 грн; роз`яснено, що у разі прийняття пропозиції про переведення необхідно подати заяву інспектору кадрів, у разі відмови - повідомити про прийняте рішення.

Згідно з актом від 04 січня 2017 року, складеного та підписаного працівниками Одеського геріатричного будинку-інтернату, ОСОБА_1 в усній формі відмовився від переведення на запропоновані посади медичної сестри та соціального працівника, відмовився засвідчити про це письмово.

Одеський геріатричний будинок-інтернат вперше 28 вересня 2016 року звернувся до профспілкового комітету з питанням про скорочення штату та проведення консультацій не пізніше, як за три місяці до очікуваних звільнень; вдруге - 14 листопада 1016 року з питанням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , та отримав таку згоду, що підтверджено протоколом від 18 грудня 2016 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (стаття 40) (пункт 4 частини першої статті 36 КЗпП України).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Право на визначення організаційної структури та штатного розпису належить до виключної компетенції керівника (частина третя статті 64 Господарського кодексу України).

У розумінні частини 1 статті 49-2 КЗпП України попередження повинне бути зроблене у такій формі, щоб у працівника не виникало сумніву у тому, що попередження виходить саме від особи, яка має право на прийняття та звільнення працівників. Зі встановленого двомісячного строку не виключається час знаходження у відпустці, період тимчасової непрацездатності, інший час, протягом якого працівник не працював з поважної чи неповажної причини.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

У розумінні частини 2 статті 40 КЗпП України власник чи уповноважений ним орган має запропонувати працівнику, що звільняється, всі вакансії, на які може претендувати працівник з урахуванням його фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності та стану здоров`я, при цьому, працівник, якого мають звільнити, вправі відмовитися від запропонованої йому роботи і претендувати на іншу лише за наявності достатніх підстав. Одного небажання зайняти запропоноване йому робоче місце (посаду) для пред`явлення до власника вимоги про надання іншої роботи недостатньо, оскільки підбір працівників є правом власника.

Відповідно до трудового законодавства переважне право на залишення на роботі враховується роботодавцем при вивільненні певної кількості працівників однорідних посад при рівних умовах продуктивності праці та кваліфікації. Оскільки в штатному розписі Одеського геріатричного будинку-інтернат скорочувалась лише одна посада завідувача медичним відділенням, то норми статті 42 КЗпП України застосуванню не підлягали.

Доводи ОСОБА_1 про недотримання при його звільненні переважного права на залишення на роботі, оскільки він є інвалідом 3 групи, є безпідставними. Інваліди не відносяться до категорій працівників, яким надається переважне право на залишення на роботі, за відсутності рівноцінних посад.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Тимчасова непрацездатність ОСОБА_1 мала місце з 14 до 26 листопада 2016 року (амбулаторний режим), з 01 до 19 грудня 2016 року (амбулаторний режим), з 22 грудня 2016 року до 30 грудня 2016 року (стаціонарний режим). Першим робочим днем після тимчасової непрацездатності було 03 січня 2016 року, однак цього дня ОСОБА_1 до роботи не приступив. 04 січня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Таким чином, при звільненні ОСОБА_1 дотримано вимоги частини третьої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до частини першої, другої, третьої, восьмої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник; виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником у п`ятнадцятиденний строк; подання має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено; розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою; якщо працівник не з`явився на засідання, розгляд відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною 2 цієї статті; у разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності; власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніше як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», статті 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації надає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві. в установі, організації профспілки у випадках, передбачених законом.

Одеський геріатричний будинок-інтернат вперше 28 вересня 2016 року звернувся до профспілкового комітету з питанням про скорочення штату та проведення консультацій не пізніше як за три місяці до очікуваних звільнень; вдруге - 14 листопада 2016 року з питанням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , та отримав згоду профспілкового комітету, що підтверджено протоколом від 18 грудня 2016 року.

Суд касаційної інстанції вважає, що висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом апеляційної інстанції правильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції немає.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко