УХВАЛА

02 квітня 2020 року

м. Київ

справа №307/1052/18

провадження №61-4452ск20

Верховний Суду складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

03 березня 2020 року представник ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року, в якій просить змінити мотивувальну частину оскаржуваної постанови.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у даній справі позивачем заявлена позовну вимогу про визнання права власності на Ѕ частину спірної квартири та витребування даної частини спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до статті 176 ЦПК України ціна позову у справах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Тексти судових рішень у даній справі не містять даних про вартість спірної квартири, проте, позивач, звертаючись до суду, стверджував, що квартира була придбана за грошові кошти у розмірі 10 000 Євро, які були перераховані на рахунок, відкритий на ім'я дружини (відповідача), за часу їхнього сумісного проживання. За таких підстав вказану суму слід розцінювати, як вартість спірного нерухомого майна,

Оскільки позивач заявляв позовну вимогу щодо половини спірного нерухомого майна, то ціна позову в контексті статті 176 ЦПК України становить 5 000 Євро.

З позовом до суду ОСОБА_3 звернувся у квітні 2018 року. За даними Міністерства фінансів України на час подання позову 1 Євро дорівнював 32,23 грн.

Таким чином, ціна позову у даній справі становить 161 150 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Диспозиція пункту 1 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачає, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах, ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. Однак, таких доводів касаційна скарга не містить.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «LevagesPrestationsServices v. France» (ЛеважПрестасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «BruallaGomezdelaTorre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначена справа є справою малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик