ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» березня 2020 року

м. Харків

справа № 619/2851/19-ц

провадження № 22ц/818/2184/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Піддубного Р.М., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представник позивачки - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 січня 2020 року в складі судді Калиновської Л.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_3 з 04 червня 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказала, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 травня 2019 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Вони мешкають окремо та спільного господарства не ведуть. Дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Зазначила, що відповідач фізично здоровий, інших утриманців не має. Йому відомо, що їхня дочка потребує належного утримання, посиленого харчування та оздоровлення, оскільки хворіє на хронічний пієлонефрит, що проявляється рецидивами, та потребує амбулаторного і стаціонарного лікування. Крім того, дочка займається танцями.

Вказала, що самостійно утримувати дочку повністю вона не в змозі.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 2500,00 грн щомісячно.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 січня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - змінити в частині розміру стягнутих з нього аліментів з 2500,00 грн до 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначив, що суд першої інстанції не врахував надану ним довідку з місця роботи, копію договору найму житла, добровільну сплату ним аліментів щомісячно у розмірі 1500,00 грн, що свідчить про те, що сплата аліментів у розмірі 2500,00 грн щомісячно поставить його у скрутне матеріальне становище.

12 березня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому він зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга - безпідставною. Вказав, що твердження ОСОБА_3 про відсутність у нього власного житла є неправдивими, оскільки рішенням суду в порядку поділу майна подружжя за ним визнано право власності на Ѕ частину квартири; що доказів понесення відповідачем щомісячних витрат на оренду житла не надано; що предметом позову було саме стягнення аліментів, а не додаткових витрат на дитину; що мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності доходу платника.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити, рішення суду в оскаржуваній частині - змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 2500,00 грн щомісяця.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 04 червня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 травня 2019 року, що набрало законної сили 14 червня 2019 року (а. с. 8, 9-11).

Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7).

Факт проживання неповнолітньої ОСОБА_4 разом з матір`ю сторонами не заперечується.

ОСОБА_3 працює в ТОВ фірма «БРІГ ЛТД» на посаді начальника складу, що підтверджується довідкою товариства № 124 від 02 жовтня 2019 року (а. с. 33).

Його дохід за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2019 року склав 55 664,53 грн, з яких за січень - травень 2019 року по 6200,00 грн щомісячно, червень 2019 року - 6029,72 грн, липень 2019 року - 6110,81 грн, серпень 2019 року та вересень 2019 року по 6262,00 грн на місяць (а. с. 34).

01 травня 2019 року ОСОБА_3 укладено договір найму житлового приміщення з ОСОБА_6 , згідно якого йому передано у строкове платне користування кімнату загальною площею 9 кв м за адресою: АДРЕСА_1 строком на 12 місяців. За згодою сторін розмір орендної плати за орендне користування приміщенням складає 3000,00 грн на місяць (пункт 4.1 договору) (а. с. 35-38).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину є найважливішим для матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року становить 2027,00 гривень, з 1 липня - 2118,00 гривень, з 1 грудня - 2218,00 гривень; тобто мінімальний гарантований розмір аліментів з 1 січня 2019 року не може становити менше 1013,50 гривень, з 1 липня - 1059,00 гривень, з 1 грудня - 1109,00 гривень.

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень; тобто мінімальний гарантований розмір аліментів з 1 січня 2020 року не може становити менше 1109,00 гривень, з 1 липня - 1159,00 гривень, з 1 грудня -1197,50 гривень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому, слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Матеріали справи свідчать про те, що щомісячний дохід ОСОБА_3 складає близько 6000,00 грн, з яких він повинен сплачувати за орендоване житло за договором найму 3000,00 грн щомісячно. Таким чином, після оплати найму житла у відповідача залишається сума близько 3000,00 грн. Інших доходів, як вбачається з матеріалів справи, у ОСОБА_3 немає. Позивачка також не надала доказів того, що ОСОБА_3 має будь - який інший дохід.

Посилання позивачки на те, що ОСОБА_3 має у власності житло, тому спроможний сплачувати аліменти в розмірі 2500,00 грн судова колегія відхиляє, оскільки як вбачається з рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2019 року у справі № 619/1881/19 за ОСОБА_3 дійсно визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , як спільно придбане майно подружжя. Проте, у вказаній однокімнатній квартирі мешкає позивачка з дочкою. Відповідач в цій квартирі не проживає, а згідно договору найму з 01 травня 2019 року орендує житло у ОСОБА_6 .

Доводи позивачки щодо необхідності витрат на лікування дочки у зв`язку з її захворюванням та на її заняття танцями в межах вимог позову у цій справі є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 в письмових поясненнях від 12 березня 2020 року чітко зазначила, що позов стосується саме стягнення аліментів, а не додаткових витрат на дитину. Хоча, як вбачається із змісту її позову, в якому, зокрема, вона зазначала, що дочка має захворювання на хронічний пієлонефріт, потребує стаціонарного та амбулаторного лікування і займається танцями, вона фактично визначила і підстави для стягнення додаткових витрат на дитину, однак, вважала, що ці обставини охоплюються тільки предметом щодо стягнення аліментів і доказів щодо зазначених обставин та понесених у зв`язку з ними додаткових витрат не надала.

Твердження позивачки, викладені в письмових поясненнях щодо того, що відповідач не довів, що він сплачує кошти за орендоване майно судовою колегією не приймаються, оскільки той факт, що відповідач орендує житлове приміщення підтверджується актом приймання - передачі нерухомого майна в оренду від 01 травня 2019 року, який підписано сторонами цього договору. Оренда житлового приміщення співпадає з датою (місяць, рік), коли було розірвано шлюб між сторонами.

Таким чином, враховуючи розмір щомісячного доходу відповідача, баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька, судова колегія вважає, що покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів у розмірі 2500,00 грн щомісячно є надмірним тягарем, що ставить його у скрутне матеріальне становище.

Водночас, у разі зміни майнового стану платника аліментів або надання доказів отримання ним іншого доходу ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернення до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних з нього аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з необхідності забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Таким чином, враховуючи те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, рішення суду в оскаржуваній частині підлягає зміні із зменшенням розміру стягуваних з ОСОБА_3 аліментів з 2500,00 грн до 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн, які, у зв`язку з задоволенням його скарги, підлягають компенсації з Державного бюджету України, оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 січня 2020 року в частині розміру стягуваних аліментів - змінити.

Розмір стягуваних з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів зменшити з 2500,00 грн до 1500,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Компенсувати ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Р.М. Піддубний

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 31 березня 2020 року.