Справа № 357/585/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Гаражно-будівельного кооперативу «Стави» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті членських внесків, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що Гаражно-будівельний кооператив «Стави» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців з 26.08.1991 року. Кооператив створено з метою забезпечення членів кооперативу гаражами - боксу, а також для подальшої експлуатації та керування цими гаражами. Статут гаражно-будівельного кооперативу «Стави» по будівництву та експлуатації гаражів для автомобілів, перебуваючи в особистій власності громадян, затвердженого загальними зборами протоколом № 1 від 22.04.1991 року та зареєстровано розпорядженням міськвиконкому від 30.01.1996 року. Відповідно до п. 30 Статуту «Органами керівництва кооперативом є загальні збори членів кооперативу і правління кооперативу». Протоколом № 26 від 21.04.2005 року головою правління призначена ОСОБА_2 .Відповідно до п. 7 Статуту «Членами кооперативу можуть буди громадяни, які досягли 18 річного віку, які постійно проживають на території даного міста і які можуть мати автомобіль, який належить їм на праві особистої власності, зареєстрованій в ДАІ міста». ОСОБА_1 є членом кооперативу «Стави» з 18.06.2009 року і має гараж 232. Відповідно до п. 27 Статуту «Бюджет ( фонд ) кооперативу складається з: вступних внесків; пайових внесків; внесків на утримання та експлуатацію гаражів; інших внесків. Пунктом 28 Статуту передбачено, що розмір внесків встановлюється загальними зборами кооперативу. Постановою загальних зборів, кооператив може утворити спеціальні фонди, які будуть витрачатися на роботи, передбачені в Статуті кооперативу. У ОСОБА_1 утворилася заборгованість з 2013 року. Вона не приймає участі у толоках для наведення та підтримки благоустрою на відведеній кооперативу земельній ділянці та прилеглій території, тим самим порушуючи п. 16 Статуту кооперативу. Відповідач неодноразово запрошувався на засідання кооперативу з зазначенням питань, що потребують негайного вирішення, а саме: сплата членських внесків; сплата за оренду землі та інші нагальні питання. 28.12.2016 року ОСОБА_1 написала заяву про виключення її з членів кооперативу, але не розрахувалась по членських внесках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А тому, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по внесках до гаражно-будівельного кооперативу «Стави» в сумі 7 311,41 гривень за період з 01.01.2016 року по 28.12.2016 року та судові витрати.

Ухвалою від 05.02.2020 року відкрито провадження по вищезазначеній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає та просила відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з пропуском строку позовної давності та про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що гаражно-будівельний кооператив «Стави» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців з 26.08.1991 року. Кооператив створено з метою забезпечення членів кооперативу гаражами - боксу, а також для подальшої експлуатації та керування цими гаражами.

Статут гаражно-будівельного кооперативу «Стави» по будівництву та експлуатації гаражів для автомобілів, перебуваючи в особистій власності громадян, затвердженого загальними зборами протоколом № 1 від 22.04.1991 року та зареєстровано розпорядженням міськвиконкому від 30.01.1996 року.

Відповідно до п. 7 Статуту «Членами кооперативу можуть буди громадяни, які досягли 18 річного віку, які постійно проживають на території даного міста і які можуть мати автомобіль, який належить їм на праві особистої власності, зареєстрованій в ДАІ міста».

Відповідно до п. 27 Статуту «Бюджет ( фонд ) кооперативу складається з: вступних внесків; пайових внесків; внесків на утримання та експлуатацію гаражів; інших внесків.

Пунктом 28 Статуту передбачено, що розмір внесків встановлюється загальними зборами кооперативу. Постановою загальних зборів, кооператив може утворити спеціальні фонди, які будуть витрачатися на роботи, передбачені в Статуті кооперативу.

Відповідно до п. 30 Статуту «Органами керівництва кооперативом є загальні збори членів кооперативу і правління кооперативу».

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про кооперацію" статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Протоколом № 26 від 21.04.2005 року головою правління призначена ОСОБА_2 .

Згідно наявного в матеріалах справи списку членів гаражно-будівельного кооперативу «Стави» по АДРЕСА_1 , станом на 01.01.2015 року під номером 119 зазначено відповідача ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 була членом кооперативу «Стави» з 18.06.2009 року по 28.12.2016 року і мала гараж 232, що не спростовано сторонами.

Згідно протоколу зборів членів гаражно-будівельного кооперативу «Стави» № 30 від 17.10.2015 року, прийнято створити спеціальний грошовий фонд кооперативу на роботу техніки в сумі 55 000 гривень. Для його створення кожному члену кооперативу здати кошти в сумі 400 гривень. Також, створити спеціальний грошовий фонд на наведення порядку на території кооперативу та виконання його Статуту п. 16 «Підтримувати встановлені правила благоустрою», для створення цього фонду кожному члену кооперативу здати 200 гривень, або відпрацювати два дні на благоустрою території кооперативу.

Позачергові збори членів гаражно-будівельного кооперативу «Стави» протоколом № 31 від 01.11.2015 року прийняли рішення створити спеціальний грошовий фонд кооперативу на оплату за оренду землі. Крім того, з вказаного протоколу вбачається, що члени кооперативу повинні сплачувати членські внески в розмірі 100 гривень на рік.

З витягу з технічної документації за № 819/86-16 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, власник (користувач) ГБК «Стави» за адресою АДРЕСА_1 становить 3 984 403,68 гривень.

З розрахунку № 2 розміру орендної плати за земельну ділянку під розміщення індивідуальних гаражів гаражно-будівельного кооперативу «Стави» за 2016 рік становить плата для члена кооперативу ОСОБА_1 за рік у розмірі 865,61 гривень (до 28.12.2016 року).

Згідно протоколу засідання правління гаражно-будівельного кооперативу «Стави» № 40 від 15.11.2016 року, прийнято кожній особі зруйнованого гаражу, здати ГБК «Стави» членський внесок на прибирання території, відведеної йому під будівництво, виходячи із об`єму робіт.

Відповідно до розрахунку суми внеску кожного члена кооперативу зруйнованого гаражу для розбирання завалу на 15.11.2016 року, що є додатком до протоколу №40 від 15.11.2016 року, вартість роботи складає 1004,85 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по членських внесках члена гаражного будівельного кооперативу «Стави» ОСОБА_1 , гараж 232 з урахуванням 3% річних та розрахунку збитків, завданих інфляцією в період з 01.01.2016 року по 28.12.2016 року становить загалом 7311,41 гривень .

Встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість саме з 01.01.2016 року по 28.12.2016 року.

З вказаного розрахунку вбачається, що дійсно борг відповідача перед позивачем було нараховано саме в період з 01.01.2016 року по 28.12.2016 року з урахуванням 3% річних та збитків завданих інфляцією без врахування інших періодів ( а. с. 36 ).

Звертаючись до суду позивач наголошує на тому, що відповідачка не виконує рішення зборів, за які більшість членів проголовували, не сплачувала членські внески, орендну плату та інші витрати у зв`язку з чим у останньої утворився борг.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

З доповідної записки, яка складена головою ревізійної комісії ОСОБА_5, членів ревізійної комісії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та спрямована голові гаражно-будівельного кооперативу «Стави», останні доводять до відома, що член гаражно-будівельного кооперативу «Стави» ОСОБА_1 ( гараж 232 ) не виконує його «Статут», а саме: з 2013 року не сплачує внески, затверджені загальними зборами; не приймає участі у толоках для наведення та підтримки благоустрою на відведеній кооперативу земельній ділянці та прилеглій території та надають розрахунок заборгованості по внесках ( а. с. 37).

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 оплату не здійснила.

Крім того, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком такої заборгованості та розрахунком 3% та інфляції ( а. с. 36).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічна правова позиція викладена 26.04.2017 року Верховним Судом України у справі №3-1522гс16.

Оскільки, відповідач не сплачував членських внесків, які затверджені загальними зборами та не приймав іншої участі для наведення та підтримки благоустрою на відведеній кооперативу земельній ділянці та прилеглій території, розмір таких сум, які затверджені та підтверджені наявними в матеріалах справи протоколами, то така заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про застосування строків позовної давності.

Відповідно достатті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першоюстатті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно достатті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На підставі ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Таким чином, оскільки позивач просить стягнути заборгованість по внесках до ГБК «Стави» за період з 01.01.2016 року по 28.12.2016 року, а до суду ГБК «Стави» з позовом звернувся лише 27.12.2019 року, що вбачається із штампу Укрпошта на конверті, тобто поза межами строку позовної давності, тому вимоги щодо стягнення заборгованості зі сплати членських внесків до 27.12.2016 року, а також 3 відсотки річних та інфляційні втрати не підлягають задоволенню в зв`язку із спливом строку позовної давності.

Таким чином, з врахуванням наведеного, суд вважає за необхідне в задоволенні позову Гаражно-будівельного кооперативу «Стави» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати членських внесків в сумі 7 942,60 грн., відмовити.

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача і судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 252-255, 257-258, 261, 267, 509, 526, 610, 611, 623, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 258-259, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель