ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3508/19 Номер провадження 22-ц/814/814/20Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національний центр вертольотобудування ім. ім. М.Л. Миля і Н.І.Камова» (АТ «НЦВ Миль і Камов»)

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2019 року у складі судді Кривич Ж.О.

у справі за клопотанням Акціонерного товариства «Московський вертолітний завод ім. М.Л. Миля» про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду Московської області від 28.09.2018 року, винесеного у справі № А41-58222/18,

в с т а н о в и в:

В травні 2019 року представник АТ «Московський вертолітний завод ім. М.Л. Миля» звернувся до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду Московської області від 28.09.2018 року, винесеного у справі № А41-58222/18.

Клопотання мотивовано тим, що рішенням Арбітражного суду Московської області від 28.09.2018 року у справі № А41-58222/18, задоволено у повному обсязі позовні вимоги Акціонерного товариства «Московський вертолітний завод ім. М.Л. Міля» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙР ТАУРУС» про стягнення заборгованості по контрактам та штрафних санкцій. Дане рішення відповідачем не оскаржувалося, у зв`язку з чим набрало законної сили.

ТОВ «ЕЙР ТАУРУС» зареєстровано як юридична особа за адресою місцезнаходження: 39600, Україна, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Шевченка, 64, тому вказане судове рішення підлягає виконанню на території України органами, призначеними судом або визначеними законодавством України.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати рішення Арбітражного суду Полтавської області від 28.09.2018 року у справі № А41-58222/18 та привести його до виконання.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2019 року клопотання Акціонерного товариства «Московський вертолітний завод ім. М.Л. Міля» залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач ТОВ «ЕЙР ТАУРУС» не був належним чином повідомлений про розгляд справи та, відповідно, був позбавлений права на захист своїх прав.

Не погодившись з даною ухвалою, представник Акціонерного товариства «Національний центр вертольотобудування ім. М.Л. Миля і Н.І.Камова» (АТ «НЦВ Миль і Камов»), яке є правонаступником АТ «Московський вертолітний завод ім. М.Л. Миля», подав апеляційну скаргу та, посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким клопотання задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що у відзиві на позовну заяву за вих. № IS/02-1162 від 04.09.2018 р. ТОВ «ЕЙР ТАУРУС» розпорядилося своїм правом на участь у судовому засіданні та просило Арбітражний суд Московської області провести судовий розгляд по справі у відсутність представника відповідача. Висновки Автозаводського районного суду м. Кременчука про те, що відзив ТОВ «ЕЙР ТАУРУС» не був отриманий та не розглянутий судом не відповідають фактичним обставинам, оскільки у рішенні Арбітражним судом Московської області дано йому правову оцінку і даний відзив приєднано до матеріалів справи.

Таким чином, на думку апелянта, відповідач - ТОВ «ЕЙР ТАУРУС» був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та, відповідно, не був позбавлений права на захист своїх прав.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ЕЙР ТАУРУС» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцять статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 28 вересня 2018 року Арбітражним судом Московської області було прийнято рішення у справі № А41-58222/18 за позовом Акціонерного товариства «Московський вертолітний завод ім. М.Л. Міля» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙР ТАУРУС» про стягнення заборгованості.

Вказаним рішенням стягнуто з ТОВ «ЕЙР ТАУРУС» на користь Акціонерного товариства «Московський вертолітний завод ім. М.Л. Міля»:

- заборгованість по контракту № МИ-15-0836-02 від 22.04.2015 року в розмірі 10490 доларів США у рублевому еквіваленті по курсу долара США, встановленому Центральним банком Російської Федерації на день платежу;

- заборгованість по контракту № МИ-15-2544-02 від 10.11.2015 року в розмірі 13490 доларів США у рублевому еквіваленті по курсу долара США, встановленому Центральним банком Російської Федерації на день платежу;

- проценти за користування чужими грошовими коштами по контракту № МИ-15-0836-02 від 22.04.2015 року станом на 16.07.2018 року в розмірі 639,81 доларів США у рублевому еквіваленті по курсу долара США, який встановлений Центральним Банком Російської Федерації на день платежу, з продовженням нарахування процентів на суму боргу відповідно до правил статті 395 Цивільного кодексу Російської Федерації, починаючи з 17.07.2018 року;

- проценти за користування чужими грошовими коштами по контракту № МИ-15-2544-02 від 10.11.2015 року станом на 16.07.2018 року в розмірі 634,12 доларів США у рублевому еквіваленті курсу долара США, який встановлений Центральним Банком Російської Федерації на день платежу, з продовженням нарахування процентів на суму боргу відповідно до правил статті 395 Цивільного кодексу Російської Федерації, починаючи з 17.07.2018 року;

- витрати зі сплати державного мита за подання позовної заяви у розмірі - 29 000,00 рублів.

14 квітня 2019 року на виконання даного судового рішення Арбітражним судом Московської області видано виконавчий лист серії ФС № 021306463.

Звертаючись до компетентного суду із клопотанням про надання дозволу на стягнення на території України з ТОВ «ЕЙР ТАУРУС» присуджених грошових коштів, представник АТ «Московський вертолітний завод ім. М.Л. Міля» посилався на норми міжнародного права - Угоду про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-ХІІ, статтю 6 Закону України «Про визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів» від 29 листопада 2001 року № 2860-ІІІ (який втратив чинність з 29 вересня 2005 року на підставі Закону України від 06 вересня 2005 року № 2798-ІV) та норми Цивільного процесуального кодексу України.

Вирішуючи дане питання, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області обґрунтовано виходив з того, що відповідач - ТОВ «ЕЙР ТАУРУС» не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що є підставою для відмови у визнанні та допуску до виконання на території України рішення іноземного суду, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду.

В силу вимог статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Частиною першою статті 462 ЦПК України встановлено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

В силу приписів статті 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до положень частини першої статті 464, частини першої статті 465 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходження боржника. Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Згідно статті 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, згоду на обов`язковість якої надано постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-ХІІ, (статті 7, 8) визначено, що держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності. Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконані на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав.

Виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої сторони. До клопотання додаються:

належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання;

офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення;

докази про повідомлення іншої сторони про процес;

виконавчий документ.

У виконанні рішення може бути відмовлено на прохання сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопочується виконання рішення, докази того, що:

а) судом держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав, що запитується, раніше винесене рішення, яке набуло законної чинності у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і на тій самій підставі;

б) є визнане рішення компетентного суду третьої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав або держави, що не є членом Співдружності, по спору між тими ж сторонами, про той же предмет і на тій же підставі;

в) спір згідно з цією Угодою вирішений некомпетентним судом;

г) інша сторона не була повідомлена про процес;

д) закінчився трирічний термін давності подання рішення щодо примусового виконання (стаття 9 Угоди).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи суду не надано і таких обставин по справі не доведено.

Відзив на позовну заяву вих. № 18/03-1162 від 04 вересня 2018 року, на який посилається в апеляційній скарзі представник заявника, був спрямований позивачу по справі - АТ «Московський вертолітний завод ім. М.Л. Миля», відомостей щодо одержання його Арбітражним судом Московської області не містить та не є допустимим доказом належного повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду та обізнаності ТОВ «ЕЙР ТАУРУС» про ухвалене рішення, визнання та виконання якого в Україні просить заявник.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Національне законодавство договірних сторін містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін процесу про ключові процесуальні дії і дотримання таким чином принципу рівності сторін та зберігання відповідної інформації, оскільки загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу.

ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає, що статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції (рішення щодо прийнятності заяв у справах «Богонос проти Росії» від 5.02.2004 р. та «Бац проти України» від 24.01.2017 р.). Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи (рішення у справі «Загородніков проти Росії» від 07.06.2007 р.). Разом з тим загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.06.93 р.), вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт (рішення у справі «Діліпак та Каракая проти Туреччини» від 4.03.2014 р.). Невручення стороні судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні (рішення у справі «Заводнік проти Словенії» від 21.05.2015 р.).

Оскільки по справі встановлено, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків місцевого суду не спростовують та зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань, які вказані у клопотанні, що їм було надано належну правову оцінку в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, з якою колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується.

Враховуючи наведене, судова колегія апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається. Ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, як постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національний центр вертольотобудування ім. ім. М.Л. Миля і Н.І.Камова» (АТ «НЦВ Миль і Камов») - залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна