Ухвала

03 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 554/1668/16-ц

провадження № 61-4870ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Четверта полтавська державна нотаріальна контора, про визнання майна спільною сумісною власність подружжя, встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1. , ОСОБА_3. , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Четверта полтавська державна нотаріальна контора, про визнання майна спільною сумісною власність подружжя, встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,9 кв. м, житловою площею 16,6 кв. м, що складається з однієї кімнати «2» площею 16,6 кв. м, кухні «3» площею 5,8 кв. м, ванної кімнати «4» площею 2,5 кв. м, коридору «1» площею 5,0 кв. м, балкону площею 1,0 кв. м спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться в цегляному житловому будинку, загальною площею 30,9 кв. м, житловою площею 16,6 кв. м, що складається з однієї кімнати «2» площею 16,6 кв. м, кухні «3» площею 5,8 кв. м, ванної кімнати «4» площею 2,5 кв. м, коридору «1» площею 5,0 кв. м, балкону площею 1,0 кв. м як на частку у спільному майні подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться в цегляному житловому будинку, загальною площею 30,9 кв. м, житловою площею 16,6 кв. м, що складається з однієї кімнати «2» площею 16,6 кв. м, кухні «3» площею 5,8 кв. м, ванної кімнати «4» площею 2,5 кв. м, коридору «1» площею 5,0 кв. м, балкону площею 1,0 кв. м в порядку спадкування, як на обов`язкову частку у спадщині.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки відповідно до державного акта на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , площею 0,0600 га, яка розташована в Демідивській сільській раді Решетилівського району Полтавської області, в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , як за спадкоємцем першої черги за законом.

У іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити нове рішення.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначено конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Крім того, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додано документ, який підтверджує сплату судового збору у розмірі 2 007 грн 60 коп., що не відповідає розміру, визначеному Законом України «Про судовий збір».

За подання касаційної скарги справляється судовий збір у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми (підпункт 7 пунктів 1, 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Враховуючи заявлені позовні вимоги, судовий збір за подання касаційної скарги становить 2 410 грн 56 коп., а тому заявнику необхідно доплатити судовий збір у розмірі 402 грн 96 коп.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату.

Також заявником у порушення вимог пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України не зазначено в касаційній скарзі всіх учасників справи, їхнє місцезнаходження або місце проживання чи перебування.

Заявником прохальна частина касаційної скарги викладена альтернативно, не чітко та з порушенням вимог статті 409 ЦПК України.

Відповідно до статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

У зв`язку з цим заявнику необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги відповідно до вимог статті 409 ЦПК України та відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України надати касаційну скаргу (у новій редакції) та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 30 березня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк