Справа № 369/3582/19
Провадження № 2/369/1206/20
РІШЕННЯ

Іменем України

24.02.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Середенко Б.С.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він має спільну з відповідачем дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1. з народження дитина проживає з ОСОБА_2 . Після народження дитини між ним та відповідачем почали виникати непорозуміння щодо виховання дитини, тому стосунки було припинено. А відповідачка почала чинити перешкоди в побаченнях з дитиною. За розпорядженням адміністрації йому було встановлено участь у вихованні доньки. Але відповідачка не дотримувалась і даного графіку, їздила з донькою на відпочинок та не поставивши до відома його.

Вказав, що дитина росте, звикла та комфортно себе почуває у його присутності. Тому він бажає проводити з нею більше часу, приділяти більше їй уваги, зробити більш вагомий вклад у її виховання та розвиток, а тому визначених годин недостатньо для нього. На його звернення до адміністрації отримав роз`яснення, що він має домовитись з ОСОБА_2 . Після численних марних спроб досягти домовленостей з ОСОБА_2 про збільшення часу на побачення з дитиною, він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав батька. При вирішення спору просив врахувати, що батьки мають рівні та обов`язки щодо дитини. Відповідачка не має права перешкоджати йому в побаченнях з дитиною, в активному прийнятті участі у вихованні дитини. Він дуже любить свою доньку, але не може домовитись з відповідачкою про збільшення відповідних годин.

Просив суд визначити наступні способи участі у вихованні дитини: щомісячно з 10 години першої, третьої та, коли випадає п`ятої суботи до 19 години п`ятниць відповідно наступних тижнів місяця.

24 та 29 травня 2019 року до суду надійшов зустрічний позов та відзив ОСОБА_2 . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_4 мають спільну дитину, яка з народження проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач на її прохання допомагати матеріально, давав їй обіцянки, але не виконував їх. Протягом червня-серпня 2018 року він декілька разів забирав дитину та вчасно її не повертав, чим примушував її хвилюватись та звертатись до правоохоронних органів. Оскільки вони не могли дійти згоди, тому розпорядженням адміністрації було визначено участь батька у вихованні дитини: щомісячно з 10 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої неділі, в інші дні - за домовленістю з нею, 50% канікулярного періоду. Також за розпорядженням адміністрації визначено місце проживання дитини. Вважає, що при прийнятті даних розпоряджень комісією в першу чергу враховані інтереси дитини. Саме інтереси дитини мають бути покладені в прийнятті рішення.

Просила суд з урахуванням заяви від 09 вересня 2019 року (а.с.126) встановити участь батька у вихованки доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1: щомісячно з 10 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої неділі, в інші дні - за домовленістю з нею, 50% канікулярного періоду.

17 жовтня 2019 року до суду надійшов висновок (орган опіки та піклування) Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про встановлення способу участі батька ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та спілкуванні з нею. А саме визначили участь батька у вихованні дитини: щомісячно з 10 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої неділі, в інші дні - за домовленістю з нею, 50% канікулярного періоду.

У судовому засідання позивач та його представник позов підтримали, проти доводів зустрічного позову заперечували. Наголосили на рівності батьків та саме в цьому забезпечення прав дитини. Просили задоволити позов ОСОБА_4 та відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

У судовому засіданні відповідачка та її представник проти позову заперечували, зустрічний позов підтримали. Просили врахувати інтереси дитини та задоволити зустрічний позову, відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 .

У судове засідання представник Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просив вирішити спір з урахуванням поданого висновку.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 та зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України.

Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При розгляді справи судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №612 від 13 вересня 2018 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №611 від 13 вересня 2018 року визначено участь батька - ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено графік спілкування з дитиною: щомісячно з 10 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої неділі, в інші дні - за домовленістю з нею, 50% канікулярного періоду. Зобов`язано ОСОБА_4 дотримуватись режиму харчування, відпочинку, навчання та розвитку дитини. Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що дитина з народження проживає разом з ОСОБА_2 , між батьками дитини останнім часом склались напружені відносини щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Батьки характеризуються позитивно, мають житло, для дитини там створені умови проживання. Батько ОСОБА_4 має дружину ОСОБА_7 та двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_8 , 2012 року народження, та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене.

Згідно положень ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини

У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

За змістом ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 15 жовтня 2019 року визначено участь батька - ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено графік спілкування з дитиною: щомісячно з 10 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої неділі, в інші дні - за домовленістю з ОСОБА_2 , 50% канікулярного періоду.

Суд звертає увагу на те, що позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із дитиною, та в ході розгляду справи відповідачем, зокрема, не було заявлено клопотання про проведення судової психологічної експертизи стану дитини та встановлення негативного впливу позивача, його родини на дитину, а відтак у суду відсутні підстави для обмеження позивача від спілкування з дитиною.

Суд вважає, що сторонам слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості спілкування позивача з дитиною, а позивачу слід дослухатись до побажань матері дитини щодо необхідності як фізичного, так і духовного розвитку дитину, спільно приймати рішення щодо всіх питань, що в першу чергу матиме позитивний приклад для дитини, її розвитку, впевненості та спокою.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що сторони на даний час не можуть дійти спільної згоди, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в цій частині є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню частково, а саме в частині встановленні певного графіку побачень дитини з батьком.

В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача із дитиною буде сприяти повноцінному вихованню, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.

Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання, зокрема, батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Тому поданий висновок органу опіки та піклування суд приймає до уваги частково, та погоджується з доводами позову ОСОБА_4 щодо проведення більше часу з дитиною, що матиме наслідком налагодження не лише з батьком більш тісних стосунків, але й з її сестрами. Разом з тим, суд враховує вік дитини, необхідність дитини у відчутті безпеки, власного куточку, наявність у позивача дружини та які саме стосунки в неї склались з ОСОБА_5 з поданих сторонами доказів не можливо встановити. Написані письмові пояснення не можуть вважатись доказом, оскільки всі докази мають безпосередньо досліджуватись судом при розгляді справи. Але перебування дитини час від часу у ОСОБА_4 та відсутність конфліктів між дружиною та дитиною в цей період, не може ототожнюватись з тим, коли дитина буде проживати з батьком постійно та необхідність налагодження фактично нового способу життя у родині позивача. Тому обраний позивачем бажаний графік суд вважає на даний час передчасним.

Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини бажають забезпечити її належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батька з дитиною досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків між собою.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дітей виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом.

При цьому, варто відзначити, що на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, та в родині в цілому, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини, зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування позивача з дитиною, суд дійшов висновку про необхідність встановити графік спілкування з дитиною: щомісячно з 15 години п`ятниці до 10 години понеділка періодичністю через тиждень, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, тобто одні вихідні дні дитина повністю перебуває у батька, наступні вихідні - з матір`ю, а в інші дні - за домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 , 50% канікулярного періоду.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною задоволити частково.

Встановити способи участі у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з нею, встановивши йому графік спілкування з дитиною: щомісячно з 15 години п`ятниці до 10 години понеділка періодичністю через тиждень, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, в інші дні - за домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 , 50% канікулярного періоду.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 06 березня 2020 року.

Суддя