Справа № 182/3367/19
Провадження № 4-с/0182/3/2020
У Х В А Л А

Іменем України

17.03.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Рунчевої О.В., секретаря Мацола О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , заінтересована особа державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , заінтересована особа державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 та просив суд:

-визнати дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича у виконавчому провадженні № 36030564 щодо нарахування заборгованості по аліментам ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року в сумі 48 149,55 грн. неправомірними;

-визнати дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича у виконавчому провадженні № 36030564 по нарахуванню сукупного розміру нарахованого виконавчого збору в сумі 4 814,96 грн. неправомірними;

-зобов`язати державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича вчинити дії щодо перерахунку суми заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по виконавчому листу № 2-5921, виданого 16.11.2011 року Нікопольським міськрайонним судом, з урахування зменшення розміру аліментів на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.10.2013 року з 1/4 частини до 1/6 частини, починаючи з 22.10.2013 року, за період з 01.01.2014 року по 30.04.2019 року, та визначити розмір необхідного до сплати виконавчого збору з урахуванням такого розрахунку;

-зобов`язати державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича вчинити дії щодо повернення ОСОБА_1 суми зайво сплаченого виконавчого збору у виконавчому провадженні № 36030564.

Свої вимоги мотивує тим, що 06 травня 2019 року ним отримано розрахунок заборгованості по аліментам від 06 травня 2019 року у виконавчому провадженні № 36030564 в сумі 48149,55 грн. та розрахунок нарахування виконавчого збору від 06 травня 2019 року в сумі 4814,96 грн., що були складені державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудським Д.Л.

Із зазначеними розрахунками він не згодний та вважає дії державного виконавця по їх складанню незаконними та такими, що вчинені з порушенням норм діючого законодавства з огляду на наступне.

В провадженні Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження № 36030564, відкрите 28 листопада 2011 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-5921, виданого 16 листопада 2011 року Нікопольським міськрайонним судом про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року зменшено розмір стягнутих з нього аліментів на утримання дитини з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку кожного місяця але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішення законної сили.

На виконання цього рішення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано відповідний виконавчий лист від 12 листопада 2013 року.

Тобто з 22 жовтня 2013 року з нього повинні стягуватися аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини.

Однак державний виконавець всупереч положень Закону України «Про виконавче провадження» здійснював розрахунок аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментам від 01 лютого 2018 року на загальну суму 29061,23 грн.

Також рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року у справі № 182/2773/18 за позовом ОСОБА_3 до нього, третя особа - Нікопольський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення неустойки на несплату аліментів встановлено, що державний виконавець всупереч рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 розраховує аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку та доходів боржника, а не в розмірі 1/6 частини та встановлено, що розрахунок заборгованості по аліментам не відповідає встановленому судовим рішенням розміру аліментів, починаючи з листопада 2013 року.

Проте, незважаючи на ці рішення суду державний виконавець, на його думку, продовжував незаконно нараховувати аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку та доходів, щомісяця, про що свідчить оскаржуваний розрахунок заборгованості у розмірі 48149,55 грн. станом на 06 травня 2019 року.

Враховуючи рішення суду від 20 грудня 2018 року вважає, що заборгованість по аліментам у період з 01 січня 2014 року по 30 квітня 2019 року становить суму 19283,13 грн. і , відповідно виконавчий збір, розрахований згідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «про виконавче провадження» має складати суму 1928,31 грн.

Ним було сплачено стягувачу заборгованість по аліментам у повному обсязі, та у зв`язку з необхідністю терміново виїхати за межі України, сплачено визначений державним виконавцем виконавчий збір, однак враховуючи незаконність дій останнього щодо неправомірного нарахування йому заборгованості по аліментам та розміру виконавчого збору, він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з даною скаргою.

Ухвалою судді від 28 травня 2019 року скаргу ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

03 липня 2019 року на адресу суду від державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 надійшли заперечення на скаргу ОСОБА_1 , згідно яких державний виконавець просив у задоволенні скарги відмовити, оскільки ним було правильно застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження» , а заборгованість та правові наслідки з приводу несплати аліментів виникли виключно з вини скаржника.

Зазначає, що з моменту відкриття виконавчого провадження № № 36030564 від 28 листопада 2011 року виконавчий документ № 182/3641/13-ц від 22 жовтня 2013 року про стягнення зі скаржника аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 його доходів щомісячно на примусове виконання до виконавчої служби не надходив, вимога суду про повернення виконавчого документа № 2-5921 від 16 листопада 2011 року без виконання до виконавчої служби також не надходила. ОСОБА_1 не було вжито дій щодо правового врегулювання даного питання.

Крім того, вказує, що на примусовому виконанні виконавчої служби перебуває два виконавчих документа про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина.

У судове засідання представник скаржника ОСОБА_5 не з`явилася, надала на адресу суду клопотання про розгляд скарги за його відсутності (а.с. 76).

Державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду справи у відповідності до вимог ст. 450 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 36030564, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2011 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частина від заробітку та доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття (а.с.9)

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року зменшено розмір аліментів на утримання сина до 1/6 частини від заробітку та доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи від дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-7).

На виконання цього рішення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано відповідний виконавчий лист від 12 листопада 2013 року (а.с. 10).

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, складеного державним виконавцем станом на 01 січня 2018 року загальна заборгованість відповідача по аліментам складає 29061,23 грн. (а. с.11). Заборгованість за даним розрахунком визначена державним виконавцем враховуючи 1/4 частку доходів відповідача.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року у справі № 182/2773/18 за позовом ОСОБА_3 до нього, третя особа - Нікопольський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення неустойки на несплату аліментів, яке набрало законної сили 21 березня 2019 року визначено заборгованість по аліментам ОСОБА_1 за період з жовтня 2013 року по 01 січня 2018 року у сумі 17033,83 грн. (а.с. 12-15) та встановлено, що розрахунок заборгованості по аліментам, який складено державним виконавцем, не відповідає встановленому судовим рішенням розміру починаючи з листопада 2013 року.

Оскільки вказане рішення набуло законної сили, тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлені у ньому обставини повторному доведенню не підлягають.

Незважаючи на вказані рішення суду державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 проведено 06 травня 2019 року розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 2/182/2854 виходячи з розмірів 1/4 частини доходів відповідача щомісячно та станом на 30 квітня 2019 року розраховано заборгованість у розмірі 48149,55 грн. (а.с. 4).

Також державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 06 травня 2019 року здійснено розрахунок нарахування виконавчого збору у сумі 4814,96 грн., виходячи з положень ч. 2 та ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» та розміру заборгованості у сумі 48149,55 грн. (а.с. 5).

З такими діями державного виконавця суд не може погодитися з огляду на наступне.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України (ч.5 ст. 124 Конституції України). До основних засад судочинства віднесено зокрема обов`язковість рішень суду (п.9) ч.3 ст. 129 Конституції України).

Згідно ч.1,ч.2ст.18 ЦПК України судові рішення,що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто розмір аліментів (частка від доходу матері, батька дитини або тверда грошова сума), визначений рішенням суду, може бути змінено виключно на підставі іншого рішення суду.

Згідно ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

У відповідності до п. 2 ч. 4 цієї ж статті, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Згідно з пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Отже, з аналізу вказаних положень законодавства слідує, що державний виконавець при здійсненні виконавчих дій зобов`язаний дотримуватись принципу законності, тобто здійснювати нарахування розміру аліментів у точній відповідності вимогам закону.

В даному випадку рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року зменшено розмір аліментів стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до його повноліття з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку кожного місяця. За таких обставин, державний виконавець нараховуючи аліменти з січня 2014 року по квітень 2019 року у розмірі 1/4 частини доходів ОСОБА_1 щомісячно, замість стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини, яка визначена рішенням суду від 22 жовтня 2013 року, вийшов за межі повноважень, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець не надав суду належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень щодо правомірності зробленого розрахунку заборгованості по аліментам у розмірі 48149,55 грн. та розрахунку сукупного виконавчого збору у розмірі 4814,96 грн. та щодо відмови у скарзі.

Тому дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича щодо нарахування заборгованості по аліментам ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року в сумі 48 149,55 грн. є неправомірними.

Враховуючи, що судом визнано дії державного виконавця неправомірними щодо нарахування заборгованості по аліментам, відповідно і дії державного виконавця по нарахуванню сукупного розміру нарахованого виконавчого збору в сумі 4814,96 грн. слід також визнати неправомірними.

За таких обставин, вимоги скарги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича у виконавчому провадженні № 36030564 щодо нарахування заборгованості по аліментам ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року в сумі 48 149,55 гри. неправомірними.

Визнати дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича у виконавчому провадженні № 36030564 по нарахуванню сукупного розміру нарахованого виконавчого збору в сумі 4 814,96 грн. неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича вчинити дії щодо перерахунку суми заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по виконавчому листу № 2-5921, виданого 16.11.2011 року Нікопольським міськрайонним судом, з урахування зменшення розміру аліментів на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.10.2013 року з 1/4 частини до 1/6 частини, починаючи з 22.10.2013 року, за період з 01.01.2014 року по 30.04.2019 року, та визначити розмір необхідного до сплати виконавчого збору з урахуванням такого розрахунку.

Зобов`язати державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича вчинити дії щодо повернення ОСОБА_1 суми зайво сплаченого виконавчого збору у виконавчому провадженні № 36030564.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Суддя: О. В. Рунчева