РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10892/16-ц

пр. № 2/759/71/20

17 березня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Шум Л.М.

при секретарі Кормушиній О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство юстиції України про визнання договору купівлі-продажу частини квартири недійсним, який вчинено під впливом тяжкої обставини та скасування права власності

УСТАНОВИВ:

Позивач у серпні 2016 р. звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , спадкоємцем майна якого є позивач та його дружина. За життя, а саме, 02.03.2015 р. батько уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу ѕ частини квартири, АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що договір був укладений під впливом тяжкої обставини, про яку відповідачу було відомо, а саме, на момент укладення правочину, батько хворів цирозом печінки, алкоголізмом, був безробітнім, коштів на лікування не вистачало, а тому і погодився на укладення договору. Крім того, предмет продажу вчинено за ціною, втричі нижчою за ринкову вартість такого житла, зокрема, продаж частини квартири вчинено на суму 248 946 грн., з яких частину коштів у розмірі 118 945,92 грн. продавець отримав до підписання договору, а решту суми в розмірі 130 000,08 грн. відповідач зобов`язувалась сплачувати рівними частинами протягом 24 міс. Проте свої зобов`язання за договором відповідач в повному обсязі не виконала, коштів в розмірі 100 000,00 грн. не сплатила. Враховуючи наведене, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 02.03.2015 р., скасувати право власності на вказану вище частину кварири, що зареєстровано за відповідачем.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.08.2016 року суддею Макаренко В.В. відкрито провадження по справі (а.с. 29).

Ухвалою суду від 19.08.2016 року відмовлено в забезпечені позову, згідно заявленого клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (а.с. 31-32

03.03.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв"язку із закінченням терміну повноважень судді Макаренка В.В. (а.с. 51).

15.03.2017 року ухвалою суду від 15.03.2017 року справу прийнято до провадження судді Шум Л.М. (а.с. 53).

21.11.2017 року представником відповідача було подано заперечення, в яких заначено, що позивачу та її матері було відомо про намір укладення спірного правочину, відповідач наполягала на присутності останніх під час укладення спірного договору, проте вони в обумовлений день та час не з`явилися. Питанння щодо продажу квартири сторони договору обговорювали раніше, відповідач мала пріоритетне право на купівлю частини квартири, оскільки є співвласником житлової площі. Продаж частини квартири вчинено за ціною, відповідно до висновку оцінки майна, яку проводив продавець, кошти за яку відповідач сплатила в повному обсязі, зобов`язання за спірним договором виконувала достроково та виконувала б надалі, але ОСОБА_3 помер (а.с. 79-81).

Ухвалою суду від 21.11.2017 зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Серпутько Т.С. надати до суду копію спадкової справи відносно ОСОБА_3 (а.с. 93).

У зв`язку зі змінами в ЦПК від 15.12.2017, ухвалою суду від 15.05.2018 розгляду справи вирішено розглядати у загальному позовному провадженні, розпочато та відкладено підготовче судове засідання (а.с. 155-156).

11.06.2018 року до суду від представника відповідача надійшов відзив, проти позовних вимог заперечує, з огляду на викладені в письмових запереченнях від 22.11.2017 обставинах. Також зазначила, що спірна квартира померлим та його родиною здавалась в оренду, так як у власності ОСОБА_3 перебувало ще кілька квартир. Зобов`язання щодо сплати коштів, які не були передані продавцю після укладення договору, відповідач виконувала належним чином, про що позивачу було відомо (а.с. 161-162).

02.07.2019 року в судовому засіданні представник позивача подав клопотання про зміну підстави позову, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.03.2015 як такий, що укладено під впливом помилки, оскільки продавець не був обізнаний про дійсну вартість квартири, та тяжких життєвих обставин (а.с. 179-181).

02.07.2019 року ухвалою суду залишено без задоволення клопотання представника позивача про призначення експертизи (а.с. 200).

У судове засідання 17.03.2020 позивачка та її представник не з`явилися, представник подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги, викладені у позові, клопотанні про зміну підстави позову підтримує.

17.03.2020 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник відповідача в судове засідання 17.03.2020 не з`явилася, просила розглянути позов у її відсутність, вимоги, викладені в письмових запереченнях, відзиві на позовну заяву, підтримує, у задоволенні позову просить відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_5 , допитаного під час судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 02.03.2015 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу частини квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Є.В., зареєстровано в реєстрі за №533 (а.с. 8), відповідно до п. 1 якого продавець продав, а покупець купив ѕ частин квартири АДРЕСА_3 . Продаж квартири вчинено за 248 946 грн., з яких суму в розмірі 118 945,92 грн. продавець отримав до підписання цього договору, а решту суми в розмірі 130 000,08 грн. покупець зобов`язується сплачувати продавцю рівними частками, по 5416,67 коп., протягом 24 міс., починаючи з квітня 2015 р. по березень 2017 р. включно, оплата чергової суми відбуватиметься не пізніше 20 числа кожного місяця готівкою. Доказом повної оплати за цим договором є відповідна заява продавця, справжність підпису на якій має бути засвідчена нотаріально (п. 3 договору).

Пунктом 4 договору визначено, що згідно зі звітом від 03.11.2014 р., оціночна вартість частини квартири складає 248946 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 9). Причина смерті - дрібновузловий цироз печінки (а.с. 10).

На момент смерті ОСОБА_3 був зареєстрованим по АДРЕСА_4 , де проживав з 22.08.1988 (а.с. 110).

Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_5 . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження, укладення шлюбу (а.с. 104-105, 109).

06.10.2015 р. приватним нотаріусом здійснено реєстрацію спадкової справи, спадкодавцем за яким є ОСОБА_3 (а.с. 114).

Відповідно до спадкової справи №02/2015, заведеної після смерті ОСОБА_3 (а.с. 95-148), із заявою про прийняття спадщини звернулась його донька та дружина.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що на день смерті померлому належало рухоме та нерухоме майно, а саме, квартира АДРЕСА_5 , квартира АДРЕСА_6 , автомобіль ЗАЗ.

В судовому засіданні 21.11.2017 допитано свідка ОСОБА_5 , яка показала суду, що вона є дружиною померлого ОСОБА_3 . Її чоловік, на момент укладення правочину, хворів цирозом печінки, алкоголізмом, був безробітнім, коштів на лікування не вистачало, а тому, під впливом тяжкої обставини, погодився на укладення договору. Предмет продажу за спірним договором вчинено за ціною, втричі нижчою за ринкову вартість такого житла. Відповідач, як покупець за договором, не виконала взяті на себе зобов`язання, не сплатила в повному розмірі коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України)

Згідно ч. 1 ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач не є стороною спірного договору купівлі-продажу, однак зазначає, що даний договір порушує її права та інтереси, оскільки вона є спадкоємицею майна померлого батька, що був продавцем за договором. Позивач вважає, що правочин вчинено під впливом тяжкої обставини, що полягала в наявній хворобі батька на момент укладення договору, під впливом помилки, оскільки батько не був обізнаний про дійсну вартість квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

З роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 вбачається, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 16.06.2019 у справі №132/3819/13-ц, правочини, вчинені під впливом помилки, належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Неправильне уявлення про будь-які інші обставини, крім тих, які зазначені в законі, не може бути підставою для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки. Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто в причинах, що спонукали до його вчинення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ч. 3 ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести обставини, які мають значення для справи, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, для визнання правочину недійсним з передбачених ст. 233 ЦК України підстав, одночасно має бути встановлено існування впливу на волевиявлення особи тяжкої для неї обставини і вкрай невигідні умови договору. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин). Тяжка обставина є оціночною категорією і має визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи.

Предметом доказування про визнання правочину недійсним з підстав, встановлених ст. 230 ЦК України, є факт введення в оману однією стороною правочину іншу сторону, а підставою для визнання правочину недійсним є доведеність обставин введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Судом не встановлено тяжкої обставини та вкрай невигідних умов, які б існували станом на час укладення договору купівлі-продажу, про які зазначала позивач в позовних вимогах, не виявлено причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та укладеним правочином.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладаючи договір купівлі-продажу, засвідчили про їх обізнаність із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Сторони усвідомлювали значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає справжній волі учасників правочину, маючи на меті реальне настання правових наслідків, уклали договір.

Також судом не встановлено належними та допустимими доказами, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, а саме, неправильне сприйняття батьком позивача фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, та що воно має істотне значення. Зокрема, посилаючись на незадовільний стан здоров`я, позивач надає копії медичної документації за 2014 р., в той час, як спірний договір укладений 02.03.2015. Крім того, встановлено, що спірне житло не є єдиним майном померлого, йому належало ще дві квартири та рухоме майно. За спірним договором відбулась реальна фактична передача майна за ціною, визначеною та погодженою сторонами.

Судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача щодо призначення судової експертизи, з огляду на те, що спірну частину майна було продано за ціною, погодженою сторонами, звіт про оцінку майна складений за кілька місяців (03.11.2014) до укладення даного договору (02.03.2015), а тому у суду відсутні обгрунтовані підстави вважати вартість майна необ`єктивним, визначеним за заниженою вартістю.

Крім того, суд ззаначає, що отримані під час допиту свідка ОСОБА_5 показання, не приймаються до уваги, оскільки вони аналогічні позовним вимогам позивача щодо укладення оспорюваного правочину внаслідок обману, тяжкої обставини, свідок є дружиною померлого, та є його спадкоємцем, а тому має зацікавленість в позитивному розгляді даного спору.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивачем, в порушенням вимог ст. 81 ЦПК України, не доведені обставини, на які посилається як на підставу задоволення позовних вимог.

Суд, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, підстави для задоволення позову - відсутні.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 229, 233, 655, 657, 658 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 258, 258, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство юстиції України про визнання договору купівлі-продажу частини квартири недійсним, який вчинено під впливом тяжкої обставини та скасування права власності- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Л.М. Шум