П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року (головуючий суддя Данко В.Й.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно анкети-заяви б/н від 22.01.2018 ОСОБА_1 отримала від Банку кредит у розмірі 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщено на офіційному сайті Банку в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua, Пам`яткою клієнта та Тарифами складає між ОСОБА_1 і Банком Договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим станом на 15.07.2019 Банк нарахував їй заборгованість в розмірі 12 663,82 грн, з яких: 7314,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3873,39 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 397,20 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 759,23 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на дані обставини, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 12663,82 грн та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.01.2020 позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 22.01.2018 у розмірі 600,00 гривень. У задоволенні решти вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

На це рішення подало апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» у частині відмови в задоволенні позовних вимог. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення таких вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір між ОСОБА_1 та Банком було укладено у встановленому законом порядку, договір є чинним та обов`язковим до виконання; позивач виконав свої зобов`язання по договору, а відповідач, у зв`язку з порушенням ним зобов`язань по договору, повинен погасити нараховану Банком заборгованість по договору.

Вказує, що крім анкети-заяви відповідачем 22.01.2018 було підписано паспорт споживчого кредиту, котрий не було подано позивачем до суду першої інстанції. Вважає, що у цьому паспорті споживчого кредиту Банк повідомив ОСОБА_1 про основні умови кредитування, зокрема тип кредиту, суму ліміту, строк кредитування та порядок повернення кредиту, процентну ставку в межах та поза межами пільгового періоду, підвищену процентну ставку, про платежі та додаткові супутні послуги Банку, штраф за прострочення більш ніж 30 днів та підвищену процентну ставку.

Зазначає, що місцевий суд помилково ототожнив заборгованість за тілом кредиту (у тому числі за простроченим тілом кредиту) із сумою початково встановленого кредитного ліміту в розмірі 600,00 грн, оскільки ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії, активувала кредитну картку, знімала кредитні кошти, частково погашала заборгованість, користувалася послугою «Миттєва розстрочка», що призвело до утворення заборгованості у тому розмірі, який заявлено Банком. Також вказує, що у справі, яка розглядається, відрізняються фактичні обставини з обставинами, встановленими у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 №342/180/17, оскільки ОСОБА_1 не заперечувала факт укладення кредитного договору та факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами .

Оскільки ОСОБА_1 рішення суду не оскаржила, апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції - у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення решти тіла кредиту (крім стягнутих 600 грн), відсотків та штрафів.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено та вбачається із матеріалів справи, що на обґрунтування своїх вимог Банком було подано «Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», яку підписала ОСОБА_1 (а.с.7).

У цій анкеті-заяві зазначено, що така заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщено на офіційному сайті Банку в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua, Пам`яткою клієнта та Тарифами складає між ОСОБА_1 і Банком Договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування.

Отже, вказаною заявою доводиться факт звернення відповідача до Банку за отриманням банківських послуг. Проте, анкета-заява не містить дати її складення та не містить інформації про те, яку саме послугу заявник просить надати.

До позовної заяви Банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contrakt» та «Універсальна Gold» (а.с.8); додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 9-25).

Згідно з наданим Банком розрахунком станом на станом на 15.07.2019 Банк нарахував відповідачу заборгованість в розмірі 12 663,82 грн, з яких: 7314,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3873,39 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 397,20 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 759,23 грн - штраф (процентна складова).

Із вказаного розрахунку вбачається, що останній платіж з погашення за кредитом здійснено позичальником 26.05.2018 (а.с. 6 зворот).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (зокрема, грошові кошти, у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги, просив стягнути тіло кредиту, відсотки, а також неустойку (штрафи).

Встановлено, що в наданій Банком анкеті-заяві (а.с. 7) не зазначено суму кредитного ліміту, а також процентну ставку, тобто розмір відсотків за користування кредитом.

Вказуючи на підстави стягнення збільшеної Банком суми кредитного ліміту, позивач посилався, зокрема на п. 2.1.1.2.5 Договору (Умов та Правил надання банківських послуг), згідно якого, зокрема, розмір кредитного ліміту може бути змінений Банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, на підставі аналізу кредитоспроможності клієнта в рамках розміру, зазначеного у абз. 1 цього пункту, та не потребує додаткового погодження з клієнтом. При цьому у абз. 1 п. 2.1.1.2.5 Витягу з Умов та Правил, приєднаних до позовної заяви, зазначено про 7 типів карт: «Універсальна» (встановлений розмір кредиту не перевищує 50 000 грн), «Універсальна Gold» (розмір кредиту не перевищує 75 000 грн), Преміальна карта Platinum (розмір кредиту не перевищує 100 000 грн), Преміальна карта World Black Edition (розмір кредиту не перевищує 200 000 грн), Преміальна карта World Elite (розмір кредиту не перевищує 400 000 грн), Преміальна карта Infinite (розмір кредиту не перевищує 800 000 грн) Преміальна карта Visa Signature (розмір кредиту не перевищує 300 000 грн).

Позивач, обґрунтовуючи вимоги, зокрема, про стягнення відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку - як невід`ємні частини спірного договору.

Однак, позивачем не доведено, яку саме картку отримано ОСОБА_1 із даного переліку.

У позовній заяві Банк посилається на ряд пунктів Умов та Правил надання банківських послуг, які відсутні у приєднаних до позовної заяви Умовах і Правилах (зокрема, п.п. 1.1.3.1.9, 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.7, 2.1.1.12.1, 2.1.1.12.9), а зміст інших пунктів, на які посилається позивач, не відповідає змісту відповідних пунктів Умов і Правил (зокрема, п. п. 1.1.5.2., 1.1.3.2.4, 1.1.2.1.5).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи, на момент підписання анкети-заяви, взагалі містили умови, зокрема, щодо одностороннього збільшення суми кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», а приєднані до позовної заяви Умови та Правила не містять тих умов надання послуг, на які посилається позивач у позовній заяві.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, колегія суддів вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві, яка безпосередньо підписана ОСОБА_1 .

Відтак, позивач не довів факту прийняття ОСОБА_1 запропонованих їй умов, зокрема, щодо збільшення розміру кредитного ліміту, щодо розміру відсотків, штрафів.

У справі, що розглядається, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contrakt» та «Універсальна Gold», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також те, що ОСОБА_1 погодилась на збільшення розміру кредитного ліміту та на сплату штрафів за невиконання зобов`язань. Банк не надав належних і допустимих доказів щодо збільшення ОСОБА_1 розміру кредитного ліміту, часу його встановлення. Позивач, вказуючи на збільшення в односторонньому порядку суми кредитного ліміту (посилаючись п. 2.1.1.2.5 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг) не надав доказів проведеного аналізу кредитоспроможності клієнта.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення збільшеного розміру кредитного ліміту та стягнення відсотків та штрафів - у зв`язку з безпідставністю цих позовних вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави вважати, що при підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-XII «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Оскільки надана позивачем анкета-заява не містить умов про суму кредитного ліміту, строк повернення кредиту (користування ним), не містить відомостей про отримання конкретної картки (серед чотирьох зазначених на а.с. 7), порядок сплати неустойки, тому сам по собі розрахунок заборгованості не свідчить про те, що з ОСОБА_1 досягнуто домовленості про збільшення розміру кредитного ліміту, розмір відсотків, штрафів.

Також надана позивачем анкета-заява не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною Договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту, як і відсутня така інформація у наданому апеляційному суду Паспорті споживчого кредиту.

Колегія констатує, що з анкети-заяви без дати, підписаної відповідачем ОСОБА_1 , не можливо встановити на отримання яких саме банківських послуг було волевиявлення ОСОБА_1 . Вказана анкета-заява не містить відомостей, які б вказували на: прохання відповідача отримати саме кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитом та порядок розрахунків щомісячного платежу; підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки.

До позовної заяви Банком не було додано Пам`ятки клієнта та Тарифів (невід`ємних складових договору), які б були підписані відповідачем.

Приєднані по позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також відповідачем не підписані та містять інформацію щодо чотирьох кредитних карт «Універсальна», по кожній з яких встановлено різні базові ставки та пеня. Із долучених письмових доказів неможливо встановити тип карти, отриманої відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, разом з позовною заявою Банком було подано клопотання про розгляд справи за відсутності Позивача (а.с.34), та клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними і справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (а.с.36).

Таким чином, Банк вважав, що ним було надано до суду першої інстанції достатньо доказів на підтвердження своїх вимог.

В ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦПК України, судом першої інстанції було вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 42).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Банк не навів існування виняткового випадку та не довів обставин щодо неможливості подання до суду першої інстанції Паспорту споживчого кредиту, виписки по рахункам відповідача.

Виходячи з наведеного та враховуючи межі доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що такі доводи висновків місцевого суду не спростовують, а рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні вимог Банку слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту, відсотків та штрафів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: