Справа № 484/217/20
Провадження № 2/484/469/20
Рішення

іменем України

(заочне)

30.03.2020 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Максютенко О.А.

секретаря судового засідання - Завірюха В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

встановив:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що вказаний будинок належить їй на праві приватної власності. У вказаному будинку з 02.06.2005 року зареєстрований відповідач у справі, однак фактично у ньому з весни 2015 року не проживає. Позивач в теперішній час хоче оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, однак прописка в будинку відповідача перешкождає їй це зробити, в зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач про місце, час та день розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином . Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позов не надав.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, дослідивши матеріали справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стаття 383 ЦК України та стаття 150 ЖК України передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку від 09.11.2004 року, посвідченого приватний нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., зареєстрований в реєстрі за № 7159, позивач є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно будинкової книги, копія якої міститься в матеріалах справи за вищевказаною адресою зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до акту про непроживання особи від 21.01.2020 року, посвідченого головою квартального комітету № 48, за участю свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_2

не проживає за вказаною адресою з 2015 року.

Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності, (перебування у відрядження, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч. 1 ч 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України вбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї саме без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач, був зареєстрований за вказаною адресою, однак в будинку не проживає більше року. Його особисті речі в будинку відсутні.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІНПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІНПП - н/в ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловом приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким , що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Повне судове рішення складено 01.04.2020 року

Суддя: