УХВАЛА

30 березня 2020 року

м. Київ

справа №735/922/19

провадження №61-4358ск20

Верховний Суд у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Коропського районного суду Чернігівської області віл 20 листопада 2019 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилалося на те, що у 2013 році між сторонами було укладено договір № б/н згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 8200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач неналежно виконував умови договору, внаслідок чого станом на 31 травня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 243 941, 03 грн. На підставі вищенаведеного АТ «КБ «Приват Банк» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 119 247,58 грн.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області віл 20 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 7484, 53 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року рішення Коропського районного суду Чернігівської області віл 20 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

04 березня 2020 року АТ «Б «Приват Банк» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Коропського районного суду Чернігівської області віл 20 листопада 2019 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі..

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн.

Зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що у даній справі позивачем заявлена ціна позову у розмірі 119 247,58 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З цього приводу АТ «КБ» Приват Банк», посилаючись на постанови Верховного Суду, вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків Верховного Суду стосовно стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом та щодо встановлення факту виникнення кредитних відносин між позивачем та відповідачем.

Однак такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтував, що надана позивачем анкета-заява не дає підстав вважати, що між сторонами укладено кредитний договір, в якому сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, та з якого, зокрема, випливає обов`язок відповідача повернути кредитні кошти, відсотки за їх користування, пеню, штрафи тощо. А саме: вказана заява містить відомості щодо різного роду кредитних карт, однак, в ній відсутні відмітки, яку саме карту отримано скаржником. Таким чином, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог на підставі наявності неможливості ідентифікувати, які саме істотні умови були узгоджені між позивачем та відповідачем, щодо яких заявлено позовні вимоги. А оскільки доказування не може гуртуватися на припущеннях, то відмовив у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю.

З приводу невідповідності правовій позиції Верховного Суду вищенаведеного висновку суду апеляційної інстанції щодо цивільних правових відносин, які виникли між позивачем та відповідачем, скаржник зазначив, що Чернігівський апеляційний суд не врахував правового висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 11 вересня 2019 року у справі №153/1334/16. Проте, мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить обґрунтування щодо відсутності належних та допустимих доказів щодо отримання скаржником чітко визначеного типу кредитної картки з чітко визначеним тарифним планом.

Таким чином, доводи касаційної скарги на спростування таких висновків зводяться до формальної незгоди з висновком суду та до переоцінки доказів, що в контексті статті 400 ЦПК України не входить до компетенції Верховного Суду, а відтак не може слугувати підставою для перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених у малозначній справі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначена справа є справою малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки АТ «КБ «Приват Банк» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Коропського районного суду Чернігівської області віл 20 листопада 2019 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик