УХВАЛА

Іменем України

30 березня 2020 року

м. Київ

справа № 583/3082/19

провадження № 61-4781ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільним сумісним майном подружжя та поділ обладнання та конструктивних елементів, що були використані при будівництві об`єкту незавершеного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання спільним сумісним майном подружжя та поділ обладнання та конструктивних елементів, що були використані при будівництві об`єкту незавершеного будівництва.

На обґрунтування позову зазначала, що 26 травня 1999 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який у подальшому 25 березня 2015 року було розірвано. 27 грудня 2011 року сторонами за спільні кошти подружжя було придбано земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1059 га, з цільовим призначенням - для громадського призначення, державний акт на право власності на указану земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_1 . На цій земельній ділянці побудовано двоповерховий житловий будинок «А2ж» розміром 9,05*6,40, загальною площею 107,6 кв. м, житловою площею 60,8 кв. м, за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, тому вважала, що об`єкт, незавершений будівництвом, є спільним сумісним майном подружжя

та підлягає поділу, як спільне майно подружжя. Новозбудована будівля готовністю 91 % не приймається до експлуатації, фактично використовується відповідачем за функціональним призначенням, тому вона позбавлена можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд визнати будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як незавершеного будівництва, спільним майном, набутим за час шлюбу ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності

по 1/2 частини будівельних матеріалів і конструктивних елементів, використаних для будівництва житлового будинку під літ. «А2ж», за вищезазначеною адресою як об`єкту незавершеного будівництва, за попередньою вартістю 570 830,00 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня

2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Сумського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як незавершеного будівництва, спільним сумісним майном, набутим за час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частини будівельних матеріалів і конструктивних елементів, використаних для будівництва житлового будинку під літерою «А2ж», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як об`єкту незавершеного будівництва, за попередньою вартістю 570 830,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

11 березня 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини другої статті 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Апеляційний суд встановив, що з 2015 року на вирішенні судів різних інстанцій перебував спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Отже, суд апеляційної інстанції встановивши, що позовна давність переривалась, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 не пропустила строк позовної давності.

У статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до статті 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судами обох інстанцій достовірно встановлено, що сторони, перебуваючи у шлюбі, здійснювали будівництво будинку, оскільки спільно проживали та вели спільне господарство.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі

№ 6-388цс15 зроблено висновок, що «до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання».

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що будівельні матеріали та утворені ними конструктивні елементи, незавершеного будівництва будинку, що розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,1059 за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - громадського призначення, були утворені під час шлюбу та за спільні кошти і за спільною працею подружжя, а тому є їх спільною сумісною власністю, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Аналогічний висновок про застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 560/542/15-ц (провадження № 61-30549св18).

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду

від 19 лютого 2020 року та відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки Верховний Суд 23 жовтня 2019 року в справі № 560/542/15-ц (провадження

№ 61-30549св18) уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду

від 19 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільним сумісним майном подружжя та поділ обладнання та конструктивних елементів, що були використані при будівництві об`єкту незавершеного будівництва, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська