18.12.2020 Єдиний унікальний номер 205/9170/18
Єдиний унікальний номер 205/9170/18
Провадження № 2/205/1126/20
18 грудня 2020 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Кулябі Ю.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про встановлення факту та визнання державного акта на право власності, скасування реєстрації державного акта і визнання права власності на частку земельної ділянки,
11 грудня 2018 року ОСОБА_7 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про визнання державного акта на право власності, скасування реєстрації державного акта і визнання права власності на частку земельної ділянки.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2018 року вищевказана цивільна справа була передана на розгляд судді Шавули В.С.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року до участі у справі залучено правонаступника позивача ОСОБА_1 .
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 1840/0/15-20 від 16 червня 2020 року про звільнення ОСОБА_8 з посади судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у зв`язку з поданням заяви про відставку суддю ОСОБА_8 було звільнено.
На підставі розпорядження керівника апарату суду № 162 від 08 липня 2020 року, вищевказану цивільну справу було передано на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 липня 2020 року цивільну справу було передано на розгляд судді Приходченко О.С.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2020 року цивільну справу було прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку.
Позивач у своєму позові посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2000 року, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 2-6503, 16/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 , право власності на які у встановленому законом порядку 12 лютого 2001 року зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради. ОСОБА_7 разом із придбаними 16/100 частками домоволодіння була фактичним власником прилеглої території, яку використовувала за призначенням та обслуговувала. При укладенні договору купівлі-продажу 16/100 часток зазначеного домоволодіння продавець, ОСОБА_9 , повідомила, що земельна ділянка для обслуговування домоволодіння не приватизована. Із відповіді ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 27 серпня 2018 року на звернення ОСОБА_7 стало відомо, що станом на 01 січня 2013 року в державному реєстрі земель м. Дніпропетровська зареєстровано право приватної спільної власності на земельну ділянку площею 0,1036 га за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 28 вересня 2001 року. Тобто, ОСОБА_2 продала належні їй 16/100 часток домоволодіння ОСОБА_7 без урахування земельної ділянки, право власності на яку на теперішній час належить відповідачеві. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із 16/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , яку прийняв її син, позивач, ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 16 жовтня 2019 року Другою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованим в реєстрі за № 2-1118. Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 15 лютого 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку у зв`язку із відсутністю зареєстрованого права власності на спірну земельну ділянку за померлою. Просив суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю від 28 вересня 2001 року в частині права власності на 16/100 часток земельної ділянки АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_12 , № державної реєстрації 037591; встановити факт належності ОСОБА_7 право власності на 16/100 часток земельної ділянки площею 0,1036 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_12 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 28 вересня 2001 року; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 16/100 часток земельної ділянки площею 0,1036 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Представник позивача у свої заяві просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 про дату та час судового засідання повідомлена в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином, у своїх заявах до суду не заперечували проти задоволення позовних вимог та просили справу розглянути за їх відсутності.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2000 року, укладеного між ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , 16/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 2-6509 (а.с. 98 оберт-99), право власності на 16/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку 12 липня 2001 року зареєстровано в КП «ДМБТІ» за ОСОБА_7 (а.с. 97, 98).
На підставі державного акту про право приватної власності на землю від 28 вересня 2001 року, номер державної реєстрації 037591, право власності на 16/100 частин земельної ділянки площею 0,1036 га (0,1000 га обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,0036 га ведення особистого підсобного господарства), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 19), тобто, після укладення договору купівлі-продажу частини домоволодіння, що належала відповідачеві.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла (а.с. 91). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 16/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .
25 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 (а.с. 90 оберт).
На підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 жовтня 2019 року, виданого Другою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 2-1118, ОСОБА_1 отримав спадщину після смерті матері ОСОБА_7 (а.с. 107 оберт).
Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 15 лютого 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається із 16/100 частин земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою відмови зазначено зареєстроване право власності за іншою особою (а.с. 109).
Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю.
Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовані нормами ЗК України 1990 року, ЦК Української РСР 1963 року, ЦК України.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 128 ЦК Української РСР від 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Статтею 227 ЦК Української РСР від 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року громадяни мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель.
Частинам 1 та 2 статті 30 ЗК України 1990 року визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.
Ч. 1 ст. 42 ЗК України від 1990 року в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.
Частиною 1 ст. 114 ЗК України від 1990 року в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин, визначено, що купівля-продаж, дарування, застава, самовільний обмін земельних ділянок землекористувачами, в тому числі орендарями, а також угоди, укладені власниками землі з порушенням установленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок, є недійсними.
Таким чином, оскільки 16/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2000 року було придбано ОСОБА_7 , право власності на які у встановленому законом порядку було зареєстровано в ДМБТІ 12 липня 2001 року в реєстрову книгу № 551 за реєстровим № 118, то до неї також перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння.
Законні підстави для набуття відповідачем права власності на 16/100 земельної ділянки, зареєстрованого за нею на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 28 вересня 2001 року на 16/100 часток земельної ділянки АДРЕСА_1 , № державної реєстрації 037591, відсутні, тому що право користування зазначеною частиною земельної ділянки було нею втрачено разом з відчуженням права власності на належні їй 16/100 частин домоволодіння, які вона продала, а ОСОБА_7 придбала на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2000 року.
Частиною 3 статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Як вбачається з копії спадкової справи, наявної у матеріалах справи, спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є її син ОСОБА_1 , який прийняв спадщину, та до якого перейшли права та обов`язки ОСОБА_7 (а.с. 90-110).
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦПК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Таким чином, оскільки набуття позивачем, як правонаступником, права користування 16/100 частинами земельної ділянки АДРЕСА_1 , що відповідає 16/100 частинами права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , набуте на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2000 року ОСОБА_7 , підтверджене належними доказами, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для набуття відповідачем права власності на 16/100 частин земельної ділянки, тому що станом на дату видачі державного акта від 28 вересня 2001 року, який оспорюється в цій частині, право власності на 16/100 частин будинку, який розташований на спірній частині земельної ділянки, належало ОСОБА_7 і було у встановленому законом порядку зареєстровано за останньою в ДМБТІ.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним державного акта від 28 вересня 2001 року про право власності ОСОБА_12 на 16/100 частин земельної ділянки АДРЕСА_1 .
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що встановлення факту належності права власності ОСОБА_7 на 16/100 частин земельної ділянки АДРЕСА_1 не є належним способом захисту. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи право власності на 16/100 частин земельної ділянки ОСОБА_7 не належало, а вона, як власник 16/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , набула права користування земельною ділянкою для обслуговування належної їй частини домоволодіння та права на оформлення зазначеної частини у приватну власність, яке було порушено відповідачем у спосіб реєстрації права приватної власності на спірну частину земельної ділянки на підставі державного акту, виданого 28 вересня 2001 року. За таких обставин, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.
При цьому, оскільки у позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документа, а тому відсутня можливість з цих підстав реалізувати належним чином свої права спадкоємця щодо оформлення права власності на 16/100 частин земельної ділянки АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері, ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до висновку, що підтвердити своє право на отримання свідоцтва на належну частину майна померлої ОСОБА_7 , окрім, як в судовому порядку позивач не має можливості, оскільки відповідачем неправомірно отримано державний акт на право приватної власності на землю від 28 вересня 2001 року. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 16/100 частин часток земельної ділянки площею 0,1036 га (0,1000 га обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,0036 га ведення особистого підсобного господарства), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню в цій частині.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 804 гривень 80 коп. (а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 30, ч. 1 ст. 42, ч. 1 ст. 44 ЗК України від 1990 року, ч. 1 ст. 128, ст. 227 ЦК Української РСР від 1963 року, ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст.ст. 263, 264, ч.ч. 1-7 ст. 265, ч. 4 ст. 268, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю від 28 вересня 2001 року, № державної реєстрації 037591, в частині права власності на 16/100 часток земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_12 (РНОКПП невідомий, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).
Скасувати реєстрацію права власності на 16/100 часток земельної ділянки площею 0,1036 га (0,1000 га обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,0036 га ведення особистого підсобного господарства), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_12 (РНОКПП невідомий, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), № державної реєстрації 037591.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) право власності на 16/100 часток земельної ділянки площею 0,1036 га (0,1000 га обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,0036 га ведення особистого підсобного господарства), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмір 1 804 (одна тисяча вісімсот чотири) гривень 80 коп.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем та третіми особами може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя: