ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» квітня 2020 року

м. Харків

справа № 636/3604/19-ц

провадження № 22ц/818/2291/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», представниця позивача - Полфьорова Я. В.,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 січня 2020 року в складі судді Оболєнської С.А.

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 12 січня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 15 серпня 2019 року має заборгованість в розмірі 130 057,55 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту 15 746,35 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання - 111 311,20 грн, заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн - 3000,00 грн.

Зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише певної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 127 057,55 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 15 746,35 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання - 111 311,20 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 січня 2011 року у розмірі 127 057,55 грн станом на 15 серпня 2019 року та судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27 січня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 січня 2011 року в розмірі 15 746,35 грн, з яких 15 746,35 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту та судовий збір в розмірі 238,07 грн, в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги банку в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін; стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначив, що висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зроблено в іншій конкретній справі за інших правовідносин, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб; що відповідачка поставила підпис саме в заяві позичальника, яким засвідчила те, що вона ознайомлена з відповідними документами, а отже повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах; що Умови та Правила банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку; що відповідачка також підписала 12 січня 2011 року довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка надається до суду апеляційної інстанції, оскільки підстави відмови в позові стали відомі банку після отримання копії судового рішення; що цю довідку банк не мав змоги надати до суду першої інстанції з об`єктивних причин, які пов`язані з тривалим розшуком вказаної довідки в архіві банку, оскільки кредит виданий аж у 2011 році; що вказана довідка містить наступну інформацію: базову відсоткову ставку за користування кредитом 3,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів за будь - яким з грошових зобов`язань, що свідчить про те, що сторони погодили всі істотні умови договору, в тому числі, і порядок нарахування неустойки у вигляді пені за порушення зобов`язання.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

30 березня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представниці банку надійшли письмові пояснення, в яких банк фактично виклав доводи та вимоги апеляційної скарги. При цьому зменшив суму нарахованої пені з 111 311,20 грн до 1889, 52 грн. Вказав, що ця сума розраховується за один рік з 16 серпня 2018 року по 15 серпня 2019 року таким чином: 15746, 35 грн/100*1%=157, 46 грн щомісячно; 157,46 грн*12 місяців= 1889,52 грн, яку просив стягнути.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з висновком якого погоджується колегія суддів мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 січня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк». Зі змісту анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 виявила бажання отримати платіжну картку «Універсальна».

Також, до суду апеляційної інстанції банк надав копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» за договором № SAMDN3107 за підписом ОСОБА_1 , якою визначені строки погашення кредиту - 25 число місяця, що слідує за звітним, розмір відсотків за користування кредитом, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості та розмір і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення умов договору (а. с.109).

За змістом статті 1056 - 1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з вказаним договором ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В подальшому кредитний ліміт збільшено до 13 000,00 грн.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» передбачають стягнення неустойки (штрафу, пені), що відповідно до статті 549 ЦК України може бути грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства (стаття 551 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Аналізуючи наведені норми права слід зазначити, що в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за кожним з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Пунктом 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

У відповідності до пункту 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Пунктом 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта до банку згідно чинних тарифів.

Пунктом 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що строки та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) за кредитними картками з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафту, який виник за такими картками, наведено в Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом. У разі наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості; строк повернення овердрафту у повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; строк погашення процентів за овердрафтом - щомісячно за попередній місяць до 25-го числа.

Із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» за договором № SAMDN3107 вбачається, що встановлено пільговий період - 30 днів за кожною тратою; базова % ставка в місяць, яка нараховується на залишок непростроченої заборгованості з розрахунку 360 днів в році, - 3,0%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим; розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості: ПЕНЯ =пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/ 30, - нараховується за кожен день прострочення кредиту, а пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30,00 грн в місяць, - нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення за кредитом або процентам 5 і більше днів при утворенні простроченої заборгованості на суму від 50,00 грн і більше; штраф за порушення строків платежів за будь - яким з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500,00 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів на комісії.

Таким чином, розмір неустойки встановлено тільки довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і Умовами та Правилами надання банківських послуг, однак відповідачка не підписувала ці Умови. Відповідачка підписала заяву позичальника від 12 січня 2011 року, яка не містить базової процентної ставки за кредитним лімітом на момент підписання договору. Ця заява містить лише анкетні дані позичальника, інформацію щодо її працевлаштування, розмір її заробітної плати, вид платіжної картки, яку вона отримує, та дату, підпис позичальника та відповідальної особи банку, яка перевіряє правильність та достовірність відомостей позичальника.

Матеріали справи свідчать про те, що за розрахунком банку станом на 15 серпня 2019 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість в розмірі 130 057,55 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 15 746,35 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання - 111 311,20 грн, заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн - 3000,00 грн.

При цьому, банк зменшив суму заборгованості та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 127 057,55 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 15 746,35 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання - 111 311,20 грн.

Уточняючи суму заборгованості, позивач не звернув увагу на те, що саме у заяві позичальника від 12 січня 2011 року, яку вона підписала, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Тому, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за нарахованою пенею, їх розмір і порядок нарахування, банк посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Публічному акціонерному товаристві «ПриватБанк», як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Публічному акціонерному товаристві «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами ознайомилася відповідачка і з ними погодилася, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (12 січня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (30 серпня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачкою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальницею запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку, який є в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 січня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети, в якій відсутня пеня за несвоєчасне погашення кредиту, тому не може бути застосована правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року (справа № 572/1169/17). Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідачки на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» пені у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 12 січня 2011 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18) тощо.

Також, колегія зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12 січня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення суду про те, що банк не вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення заборгованості нарахованої пені, через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 12 січня 2011 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору

Доводи Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про те, що відповідачка також підписала 12 січня 2011 року довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка надається до суду апеляційної інстанції, оскільки підстави відмови в позові стали відомі банку після отримання копії судового рішення; що цю довідку банк не мав змоги надати до суду першої інстанції з об`єктивних причин, пов`язаних з тривалим розшуком вказаної довідки в архіві банку, оскільки кредит виданий аж у 2011 році; що вказана довідка містить наступну інформацію: базову відсоткову ставку за користування кредитом 3,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів за будь - яким з грошових зобов`язань, що свідчить про те, що сторони погодили всі істотні умови договору, в тому числі, і порядок нарахування неустойки у вигляді пені за порушення зобов`язання, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач письмово повідомив суд першої інстанції про те, що довідка, яку він бажає отримати, знаходиться в архіві та йому потрібен певний час для її отримання і не надано копії запиту або іншого документу, який відправлено банком в архів для отримання цієї довідки.

Згідно частин 2, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, позивачем не наведено підстав неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, отже, апеляційний суд позбавлений можливості оцінювати такий доказ та не приймає і розрахунок банку, викладений в письмових поясненнях, щодо зменшення заборгованості за нарахованою пенею до 1889, 51 грн.

Слід також звернути увагу на те, що з позовної заяви, а також розрахунків заборгованості вбачається, що за розрахунком банку відповідачка станом на 15 серпня 2019 року має заборгованість в розмірі 130 057,55 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту 15 746,35 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованості за нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 111 311,20 грн, заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн - 3000,00 грн.

При цьому, банк зменшив розмір заборгованості та просив стягнути 127 057,55 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 15 746,35 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованості за нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 111 311,20 грн.

Однак, надані розрахунки не містять відомостей щодо заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Тобто, основна сума боргу сплачується в останню чергу після погашення процентів і неустойки.

Отже, законом визначено порядок погашення кредитної заборгованості, а саме: в першу чергу погашаються проценти та неустойка, а вже потім тіло кредиту.

Банк не довів належними та допустимими доказами обставин щодо досягнення сторонами кредитного договору іншого порядку погашення кредиту.

До того ж, підписана позичальницею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг умов щодо іншого порядку погашення кредиту також не містить.

Таким чином, за умови відсутності заборгованості за тілом кредиту не вбачається підстав для нарахування штрафних санкцій.

Доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення в оскаржуваній частині судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 січня 2020 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 03 квітня 2020 року.