УХВАЛА

25 березня 2020 року

м. Київ

справа № 127/7516/16-ц

провадження № 61-25941св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство власників гаражів № 2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2017 року в складі судді Жмудя О. О. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року в складі колегії суддів: Стадника І. М., Міхасішина І. В., Войтко Ю. Б.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства власників гаражів № 2 (далі - ТВГ № 2) про визнання незаконним виключення

з членів цього товариства, скасування рішення правління, визнання того, що рішення суду в частині не виконане, рішення суду є доказом неправомочності усіх рішень, визнання того, що статут підписаний особою, яка не є власником гаража, тому особа не може бути головою правління, визнання того, що уповноважені особи є неправомочними, визнання упередженого ставлення до позивача, визнання незаконного стягнення коштів, про визнання діяльності неправомірною, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що виключення його з членів ТВГ № 2 відбулось всупереч пункту 4.6 статуту, що свідчить про недотримання та допущене порушення його положень, та призвело до порушення прав людини

і громадянина, гарантованих Конституцією України, Законом України «Про об`єднання громадян», Законом України «Про захист прав споживачів», ЦК України, які підлягають захисту в судовому порядку.

З урахуванням збільшених позовних вимог та з метою захисту порушених прав просив суд:

- визнати його виключення з членів ТВГ № 2 суперечливим статуту, неправомірним і незаконним;

- рішення правління ТВГ № 2 про виключення позивача з членів товариства скасувати і упродовж 10-денного строку зобов`язати відновити у членстві;

- визнати, що рішення Вінницького міського суду від 21 лютого 2013 року

в справі № 212/13513/12, зокрема в частині: «Визнати, що станом на 2002 рік органи управління ТВГ № 2 не були сформовані у відповідності до чинного законодавства» не виконано і у виконавчому листі не зазначалося, що є доказом неправомочності усіх рішень, прийнятих з того часу і дотепер;

- визнати, що статут у новій редакції від 14 січня 2014 року залишається саме таким і підписаний особою, яка власником гаража ніколи не була і головою правління бути не могла, що є доказом неправомірності підпису ним статуту, відсутності юридичної сили, підроблення та здійснюваної вакханалії;

- визнати, що так звані уповноважені з колом повноважень, визначених статутом, Законом України «Про об`єднання громадян» та нормами статі 244 ЦК України не передбачені, є вигадкою, неправомочними, їх рішення юридичної сили не мають, а домагання видати їх повноважними свідчать про здійснюваний

в ТВГ №2 анархізм, вакханалію, грубі порушення законності; представництво власників гаражів в управлінні діяльністю зобов`язати упродовж одного місяця привести у відповідність до норм ЦК України;

- визнати, що витягом з протоколу № 8 загальних зборів так званих уповноважених від 25 січня 2014 року вказується на затвердження всіх рішень ТВГ № 2, у тому числі статуту, що є доказом: залишення виконання рішення Вінницького міського суду від 21 лютого 2013 року без будь-яких змін; ухилення від виконання зазначеного рішення, що тягне кримінальну відповідальності; протиріччя істинному змісту протоколу № 8; підроблення документів; дуріння спільноти ТВГ № 2 і судових органів; здійснюваних в ТВГ № 2 вакханалії і анархії;

- визнати, незважаючи на наявність 46 власників гаражів із боргом на загальну суму 9 260,00 грн лише до позивача вжито обмежувального заходу - виключення з членів ТВГ № 2, що є доказом вибірковості, упередженого ставлення, що протирічить як Закону України «Про об`єднання громадян», так

і статуту, щодо рівноправності і захисту прав, зведення головою правління Галінським С. Ф. особистих рахунків на ґрунті неприязних стосунків

з використанням посадових прав;

- визнати, що оскільки за статутом ТВГ № 2 є надавачем послуг, пов`язаних

з утриманням гаражів, мають укладатися договори з власниками гаражів, які отримують ці послуги, однак від договірних відносин відповідач ухиляється, відтак допускає неправомірні дії і грошові кошти стягує незаконно; покласти обов`язок упродовж одного місяця усі платежі здійснювати через касовий апарат;

- визнати, що в ТВГ № 2 поширена практика стягнення коштів лише готівкою, що створює умови для ухилення від сплати податку та розкрадання, особливо при переоформленні гаражів на нових власників, що встановити витребуванням особистих справ і звіркою з бухгалтерськими первісними документами;

- визнати, що незаконним виключенням позивача з членів товариства йому завдано моральної шкоди, зачеплена честь та гідність, спричинено моральних страждань і у часткову компенсацію їх підлягає стягненню 10 000,00 грн.

- визнати, що діяльність ТВГ № 2 дотепер перебуває поза межами правового поля; упродовж одного місяця привести у відповідність до чинного законодавства.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_1 на даний час не є членом ТВГ № 2, і не довів належними

і допустимими доказами в чому полягає порушення його прав, свобод чи інтересів діями/бездіяльністю відповідача. Крім того, обрані позивачем способи захисту не передбачені законом.

Аргументи учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не повно з`ясував обставини справи, неправильно застосував Закон України «Про громадські об`єднання», тоді як на зазначені правовідносини поширюється інший закон, а саме - Закон України «Про об`єднання громадян».

Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.

Ухвалою колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2019 року касаційне провадження у справі зупинено.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2020 року касаційне провадження поновлено. Справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно договору дарування гаража від 13 червня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Терещенко В. В., зареєстрованого в реєстрі за № 5-888, ОСОБА_1

є власником гаража № 48 , що розташований в ТВГ № 2, який раніше належав на праві власності батькові позивача, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З 2002 року ОСОБА_1 був членом ТВГ № 2, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 серпня 2009 року скасовано постанову зборів уповноважених членів ТВГ № 2 від 27 жовтня 2007 року в частині виключення його із членів товариства.

На засіданні правління ТВГ № 2 від 17 травня 2014 року за дорученням загальних зборів уповноважених ТВГ № 2 від 25 січня 2014 року (пункт 5.2 Протоколу № 8 від 25 січня 2014 року), відповідно до підпункту 3 пункту чотири розділу 4 статуту ТВГ № 2 в редакції від 23 травня 2011 року, було прийнято рішення про виключення ОСОБА_1 із складу членів ТВГ № 2.

Зазначене встановлене рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року по справі № 127/5102/15-ц.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від

11 вересня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТВГ № 2 про визнання правочину недійсним відмовлено. Зазначеним рішенням встановлено, що статутом ТВГ № 2 в редакції від 23 травня 2011 року передбачено, що

ТВГ № 2 є юридичною особою, добровільним об`єднанням громадян і діє на підставі Закону України «Про об`єднання громадян» (який був чинний на момент проведення державної реєстрації змін до установчих документів), інших законодавчих актів України, а також статуту.

Позиція Верховного Суду

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду заслухав суддю-доповідача, перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, за результатами чого робить висновок про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з таких мотивів.

Частиною першою, п?ятою статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання» визначено, що громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав

і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Згідно частиною першою статті 3 Закону України «Про громадські об`єднання» громадські об`єднання утворюються і діють на принципах: добровільності; самоврядності; вільного вибору території діяльності; рівності перед законом; відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); прозорості, відкритості та публічності.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

ЦПК України (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій) передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15). Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 19 ЦПК України в чинній редакції.

У справі, що переглядається, підставою звернення з позовом позивач вважає порушення його прав як члена громадського об`єднання. Предметом спору

є вимоги позивача до ТВГ № 2 про визнання незаконним його виключення

з членів цього товариства, оскарження його управлінських рішень та інших похідних вимог, у тому числі майнових, пов?язаних саме з членством позивача

в ТВГ № 2 й оцінкою діяльності органів управління об`єднання.

Аналіз судової практики Верховного Суду свідчить про різні підходи до визначення предметної юрисдикції у спорах між громадськими об`єднаннями, іншими непідприємницькими товариствами та їх учасниками (членами), у тому які вибули, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності таких юридичних осіб, а також визначення характеру відносин щодо членства в таких формуваннях та їх діяльності, як корпоративних.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року

в справі № 750/3192/14 (провадження № 14-439цс19) за позовом до Адвокатського об`єднання «Чернігівська обласна колегія адвокатів» про поновлення позивача у складі адвокатського об`єднання і на попередньому робочому місці; зобов`язання прийняти та затвердити президією і загальними зборами АО мотивовані (не протокольні) рішення; стягнення 370 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди, зроблено висновок, що «28 березня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 10 жовтня 2013 року № 642-VII. Згідно

з підпунктом 1 пункту 3 цього Закону пункт 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) викладено у новій редакції, відповідно до якої господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів (близький за змістом припис передбачає пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). Отже,

з 28 березня 2014 року процесуальний закон передбачив юрисдикцію господарського суду щодо розгляду справ, які виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою, яка не є господарським товариством, та її учасниками (засновниками, членами), у тому числі учасником, який вибув, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від

12 вересня 2018 року у справі № 478/2192/13-ц). З позовом у цій праві позивач звернувся 31 березня 2014 року, тобто після набрання чинності вказаними змінами до ГПК України. Визначаючи наявність юрисдикції господарського суду на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України у редакції, чинній

з 28 березня 2014 року до 15 грудня 2017 року, або пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, слід враховувати, чи пов`язаний цей спір із корпоративними відносинами. Ці відносини характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні останньою й інші правоможності, передбачені законом і статутом (див., для прикладу, постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року

у справі № 509/577/18, від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (пункт 5.31), від 13 листопада 2019 року у справі № 146/616/15-ц (пункти 32-33)). Згідно з пунктом 2.1 статуту відповідача адвокатське об`єднання є добровільним професійним некомерційним об`єднанням адвокатів, які отримали свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, має статус юридичної особи, печатку, штамп зі своїм найменуванням, самостійний баланс, поточні та інші рахунки в установах банків, в тому числі валютні. Члени адвокатського об`єднання, крім прав адвоката, передбачених законодавством, мають право обирати та бути обраними до органів управління адвокатського об`єднання (пункт 12.1 статуту). З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає, що позивач є носієм корпоративних прав, а відносини між ним

і відповідачем щодо членства в адвокатському об`єднанні, діяльності останнього та його припинення є корпоративними. Адвокатське об`єднання

є юридичною особою, а спір стосується, зокрема, членства у ньому та пов`язаних з членством прав позивача, який оскаржив управлінські рішення загальних зборів і президії цього об`єднання. Отже, ці вимоги пов`язані зі здійсненням позивачем корпоративних прав й оцінкою діяльності органів управління адвокатського об`єднання. Вирішення спору за такими вимогами належить до юрисдикції господарського суду згідно з пунктом 4 частини першої статті 12 ГПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду. Вимоги позивача зобов`язати відповідача повернути робоче місце та відшкодувати матеріальну та моральну шкоду є похідними від вирішення корпоративного спору, а тому такі вимоги теж треба розглядати за правилами господарського судочинства».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року

в справі № 361/1478/17 (Провадження № 14-301цс19) за позовом особи до Масиву садівничих товариств «Ялинка» про визнання недійсним рішення конференції та зобов`язання вчинити дії зроблено висновок, що «відповідно до положень статуту МСТ «Ялинка». Масив є добровільним громадським неприбутковим формуванням, заснованим юридичними особами - садівничими товариствами, здійснює такий вид діяльності, як комплексне обслуговування об`єктів; докази внесення його до реєстру як громадського об`єднання відсутні. Масив є самостійною юридичною особою з дати його державної реєстрації, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку, штампи, бланки зі своїм найменуванням, може мати символіку, яка затверджується та реєструється у встановленому порядку […]. Водночас суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку щодо скасування рішення суду та закриття провадження у справі з огляду на необхідність розгляду цього спору в порядку господарського судочинства, обґрунтовано визначивши, що спір між членом (учасником) юридичної особи та цією ж юридичною особою, пов`язаний з діяльністю та управлінням останньої, є корпоративним, а тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України у редакції, чинній на час звернення до суду із цим позовом та розгляду справи судом першої інстанції, підлягає розгляду господарським судом».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року

в справі № 826/2778/16 (провадження № 11-840апп19) за позовом Громадської організації «Народна допомога - Київ» про визнання протиправними

й скасування записів від 15 та 17 вересня 2015 року в Реєстрі громадських об`єднань та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про внесення відомостей про керівника Громадської організації, а також зобов`язання відповідачів відновити відомості, зроблено висновок, що «З висловлених позивачем мотивів звернення до суду вбачається, що незаконність, на його думку, реєстрації таких змін пов`язана

з поданням документів, справжність та правомірність яких позивач заперечує, оскільки в цей період збори Громадської організації взагалі не проводилися

і жодні рішення про зміни в керівництві організації не приймалися. Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача із прийнятими відповідачами рішеннями про реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу й покликані фактично відновити попередню реєстрацію інформації про керівника. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; у редакції, чинній на час подання позову) господарським судам підвідомчі справи, що виникають

з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув,

а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів. Відповідно до пунктів 3 та

4 частини першої статті 20 ГПК України (у редакції, чинній на момент прийняття судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах. Отже, звернення Громадської організації до суду із цим позовом пов`язане з наявністю спору між її учасниками з приводу керівника Громадської організації, а не із захистом прав у сфері публічно-правових відносин, що унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства».

Аналогічні висновки про те, що вимоги щодо оскарження дії суб`єкта владних повноважень щодо державної реєстрації змін до установчих документів громадської організації, пов?язаних з недотриманням порядку скликання її вищого органу управління, невідповідність закону або недостовірність поданих для реєстрації документів, недотримання порядку обрання керівника громадської організації, є похідними при вирішенні судом корпоративного спору та зумовлені необхідністю захисту корпоративних прав, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року в справі №826/13989/17 (провадження №К/9901/55273/18), від 12 грудня 2019 року в справі №821/1694/16 (провадження №К/9901/37011/18)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року в справі № 915/1674/15 (провадження № 12-276гс18) за позовом Обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок до Громадського об`єднання «Мисливець-Первомайськ» про визнання недійсними та скасування пунктів 1-3 рішення Конференції Первомайської районної громадської організації Всеукраїнської громадської організації Українського товариства мисливців

і рибалок, оформленого протоколом № 5 від 20 серпня 2012 року, та зобов`язання вчинити певні дії, зроблено висновок, що «звертаючись із позовом, позивач вказував на порушення його майнових прав, які полягають у здійсненні за наслідками прийняття спірного рішення відповідачем своєї діяльності на базі майна позивача та УТМР, однак як громадського об`єднання не підпорядкованого позивачу та органам УТМР, не здійснюючи сплату внесків або подання звітів про свою господарську діяльність, всупереч положенням статуту УТМР, які регулюють організаційно-правові відносини у товаристві, та порушуючи його майнові права. […]. Спори у відповідних правовідносинах

є спорами щодо речових прав на майно самостійних юридичних осіб та щодо організаційних відносин у межах створення та діяльності юридичних осіб, що свідчить про належність їх до правовідносин у сфері господарювання».

У справі, що переглядається, підставою звернення з позовом позивач вважає порушення його прав як члена громадського об`єднання. Предметом спору

є вимоги позивача до ТВГ № 2 про визнання незаконним його виключення

з членів цього товариства, оскарження його управлінських рішень та інших похідних вимог, у тому числі майнових, пов?язаних саме з членством позивача

в ТВГ № 2 й оцінкою діяльності органів управління об`єднання.

З огляду на це колегія суддів Верховного Суду вважає, що позивач є носієм корпоративних прав, а відносини між ним і відповідачем щодо членства

в ТВГ № 2, діяльності цього товариства, яке є юридичною особою,

є корпоративними. Вирішення спору за такими вимогами належить до господарської юрисдикції. Вимоги позивача про зобов`язання вчинити дії, відшкодувати моральну шкоду є похідними від вирішення корпоративного спору, а тому такі вимоги теж підлягають розгляду за правилами господарського судочинства. Тому провадження у справі підлягає закриттю.

Разом з цим у інших справах Велика Палата Верховного Суду зробила висновки, що такі спори не є корпоративними та підлягають вирішенню

в порядку цивільного судочинства.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня

2018 року у справі № 916/978/17 (провадження № 12-100гс18) за позовом особидо ГО «Болгарський культурно-просвітницький центр «Делжилер» про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників громадської організації, скасування запису про внесення змін до відомостей про юридичну особу, про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, зроблено висновок, що «з огляду на положення статті 84 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини п`ятої статті 63, частин першої та третьої статті 167 ГК України, Закону України «Про господарські товариства», Закону України «Про акціонерні товариства», статей 1, 19 і частин першої, шостої статті 20 Закону України «Про фермерське господарство», статей 6, 8, 19 та 21 Закону України «Про кооперацію» корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку (частина п`ята статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання»). […]. Відсутність майнового інтересу передбачає, що члени (учасники) громадського об`єднання не мають права на частку майна громадського об`єднання та не відповідають за його зобов`язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об`єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об`єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи). З огляду на наведені вище приписи законодавства та положення Статуту ГО «Болгарський культурно-просвітницький центр «Делжилер» відповідач не є господарським товариством

у розумінні положень статті 79 ГК України, Закону України «Про господарські товариства», а тому правовідносини між членами громадської організації та самою організацією не мають характеру корпоративних та не підпадають під регулювання пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви). […]. Правовідносини між членами громадської організації та самою організацією не мають характеру корпоративних, у зв`язку із чим спори, що виникають з таких правовідносин, не відносяться до юрисдикції господарських судів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року

у справі № 523/4139/17 (провадження № 14-328цс19) за позовомчлен ППО ВОСТ ВАТ «Одеський завод «Центролит» про скасування рішення позачергових профспілкових зборів членів ППО ВОСТ ВАТ «Одеський завод «Центролит» від

20 липня 2016 року про звільнення позивача з посади голови профспілкової організації зазначено, що «за змістом положень Закону України «Про об`єднання громадян», зокрема статті 21, що застосовується до профспілок відповідно до статті 4 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», кошти або майно громадського об`єднання не підлягають розподілу між його членами та не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена об`єднання, його посадових осіб. Ураховуючи наведені приписи законодавства та положення статуту, ППО ВОСТ ВАТ «Одеський завод «Центролит» є добровільною, неприбутковою громадською організацією, діяльність якої регулюється законами України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», «Про об`єднання громадян», а не типовим господарюючим суб`єктом у розумінні статей 3, 55 ГК України. За таких обставин правовідносини між членами такої профспілки та самою профспілкою не мають характеру корпоративних та не підпадають під регулювання статті 12 ГПК України у редакції, чинній на час подання позовної заяви, та статті 20 цього Кодексу в чинній редакції»

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від

30 травня 2018 року у справі № 916/978/17 (провадження № 12-100гс18) тавід 11 вересня 2019 року у справі № 523/4139/17 (провадження № 14-328цс19).

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня

1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба

в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).

Враховуючи викладене, з метою формування єдиної правозастосовчої практики у питанні визначення предметної юрисдикції у спорахміж громадськими об`єднаннями, іншими непідприємницькими товариствами та їх учасниками (членами), у тому які вибули, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності таких юридичних осіб, забезпечення єдності національного права та однакового застосування законів усіма судами, наявні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду згідно з частиною п`ятою статті 403 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 403, 404 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Передати справу № 127/7516/16-ц на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков