Провадження № 2/522/2957/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участі секретарі судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2002 року. В даній квартирі наразі зареєстровані діти позивача, які наразі проживають у Королівстві Іспанія. При цьому, відповідачі, які не проживають у вказаній квартирі з 2006 року, залишаючись зареєстрованим по вказаній жилплощі, створюють для позивачки перешкоди в користуванні своєю власністю, оскільки у зв`язку з необхідністю продажу квартири їм слід виписати всіх зареєстрованих в ній осіб, що неможливо зробити без присутності відповідачів, які проживають за кордоном.

Провадження у справі відкрито 27 грудня 2019 року.

27 січня 2020 року від відповідачів надійшов відзив, в якому вони визнали позов у повному обсязі та просили провести розгляд справи за їх відсутністю.

Позивачі в судове засідання не з`явились, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити повністю та ухвалити рішення у разі визнання позову у підготовчому провадженні та проти заочного задоволення позову не заперечували.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час, дату і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Суд закінчує розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів в підготовчому засідання у зв`язку з визнанням відповідачами позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Цей факт підтверджується договором купівлі-продажу від 15.02.2002 року, про що також в книзі № 422пр був зроблений реєстраційний запис за № 472 (а.с. 9).

З 19.03.1988 року ОСОБА_5 із ОСОБА_2 знаходяться у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10). З 24.05.2002 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в цій квартирі.

Відповідачі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 є дітьми позивачів, що підтвержено копіями свідоцтв про народження (а.с.11,12).

З 24.05.2002 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані в цій квартирі, про що свідчить довідка (виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрації) за № 759 від 19.09.2002 року (а.с. 13).

В подальшому, з 26.09.2005 року відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі, про що свідчить довідка (виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрації) за № 459 від 19.04.2007 року (а.с. 14).

З 01.04.2008 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знову зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка (виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрації) за № 763 від 12.10.2009 року (а.с. 15).

З 2005 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 переїхали з метою навчання і отримання вищої освіти до Королівства Іспанія, де знаходяться там і зараз і не мають бажання повертатись до України.

Так, відповідачі в зазначеній квартирі не проживають, що підтверджується актом від 26.11.2014 року, за підписами сусідів, з якого вбачається, що з 2006 року в квартирі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживали та не проживають (а.с. 24).

Реєстрація місця проживання відповідачів у вказаному житловому приміщені створює для позивачів перешкоди у вільному користуванні майном.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням (про позбавлення права користування жилим приміщенням).

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше одного року, а саме з 2018 року, на даний час, реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачці повністю реалізувати своє право власності на належне на праві приватної власності майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України та 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно зі ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, реєстрація відповідачів в квартирі, яка є приватною власністю позивача, створює перешкоди у користуванні останньою своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України.

Таким чином, оскільки реєстрація відповідачів в квартирі позивачки, створює для останньої перешкоди у користуванні своєю власністю, а відповідачі не проживають у спірній квартирі, що вони письмово підтвердили, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволеню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 316, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 200, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Дане рішення є підставою для зняття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Дане рішення є підставою для зняття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_2 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03 квітня 2020 року.

Суддя Л.М. Чернявська