КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1893/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Саліхова В.В. , Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою конкурсного керуючого Відкритого акціонерного товариства "Авіаційна компанія "ТРАНСАЕРО" арбітражного керуючого Бєлокопита Олексія Васильовича на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Букіної О.М. 23 жовтня 2019 року

у справі за скаргою боржника Відкритого акціонерного товариства "Авіаційна компанія "ТРАНСАЕРО" в особі конкурсного керуючого Бєлокопита Олексія Васильовича, заінтересована особа - стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю "СІТІПОРТ", приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Лисенко Сергій Олексійович про визнання дій неправомірними, скасування постанови,-

встановив:

В грудні 2018 року ВАТ "Авіаційна компанія "ТРАНСАЕРО" в особі конкурсного керуючого Бєлокопита О.В. звернулось до суду із скаргою, у якій просить визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лисенка С.О. щодо винесення постанови про відновлення виконавчого провадження №56136360 від 10 грудня 2018 року, скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лисенка С.О. про відновлення виконавчого провадження №56136360 від 10 грудня 2018 року.

Скаргу обґрунтовує тим, що Солом`янським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 21 січня 2016 року у справі АС №611р/2015 про стягнення з ВАТ "Авіаційна компанія "ТРАНСАЕРО" на користь ТОВ "СІТІПОРТ" 625802,47 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 20 липня 2017 року становить 16 235 881,86 грн., з яких 15 558 540,30 грн. основного боргу, 254580,63 грн. пені, 422760,93 грн. арбітражного збору.

Виконавчий лист пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу м.Києва Лисенку С.О.

Рішенням Арбітражного суду м.Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 20 вересня 2017 року у справі №А56-75891/2015 ВАТ "Авіаційна компанія "ТРАНСАЕРО" визнано банкрутом.

Ухвалою Арбітражного суду м.Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 21 липня 2016 року у справі №А56-16069/2016 розглянуто заяву ТОВ "СІТІПОРТ" до ВАТ "АК "ТРАНСАЕРО" про визнання та приведення до виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 21 січня 2016 року визнано рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 21 січня 2016 року за позовом ТОВ "СІТІПОРТ" до ВАТ "АК "ТРАНСАЕРО" про стягнення 625802,47 дол. США, з яких 599694,74 дол. США - основний борг, 9812,66 дол. США - пеня, 16 295,07 -дол. США - арбітражний збір.

Арбітражним судом м.Санкт-Петербурга і Ленінградської області ухвалою від 12 вересня 2016 у справі №А56-75891/2015/тр,60 визнано вимоги ТОВ "СІТІПОРТ" в розмірі 44 325 276,05 руб.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року у справі №760/13211/18 зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лисенка С.О. винести постанову про закінчення виконавчого провадження №56136360 у зв`язку з визнанням боржника ВАТ "АК "ТРАНСАЕРО" банкрутом.

Постановою приватного Лисенка С.О. від 02 жовтня 2018 року закінчено виконавче провадження №56136360, припинено чинність арешту рухомого та нерухомого майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення в межах виконавчого провадження №56136360.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у справі №760/13211/18 вирішено:

- скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги Конкурсного керуючого ВАТ "АК "ТРАНСАЕРО" арбітражного керуючого Бєлокопита О.В. на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лисенка С.О., заінтересована особа - ТОВ "СІТІПОРТ" відмовити;

- поновити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом міста Києва №760/5924/17 від 03 квітня 2018 року.

Постановою приватного виконавця Лисенка С.О. від 10 грудня 2018 року відновлено виконавче провадження ВП №56136360.

Зазначену постанову скаржник вважає незаконною, вказуючи, що, на його думку, така винесена з порушенням частини 1 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження", якою визначено, що у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Зазначає, що станом на 14 грудня 2018 року на офіційному веб-сайті "Судової влади України" при пошуку за стороною по справі "СІТІПОРТ" та " Лисенко Сергій Олексійович " відсутні будь-які відомості щодо оскарження стягувачем постанови приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із чим приватний виконавець порушив передбачену Законом процедуру щодо поновлення вчинення виконавчих дій після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №56126360 (посилається на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №205/5956/16-ц ).

Посилається на те, що приватний виконавець не надає представникам боржника можливості ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження.

Звертаючись із скаргою, одночасно просить зупинити стягнення за цим виконавчим провадженням, посилаючись на те, що на території України знаходиться належне боржнику майно - повітряне судно, і приватним виконавцем неодноразово вчинялись дії задля його реалізації.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, конкурсним керуючим ВАТ "Авіаційна компанія "ТРАНСАЕРО" арбітражним керуючим Бєлокопитом О.В. подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, скаргу задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на обставини, якими обґрунтована скарга.

Зазначає, що ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у справі №760/13211/18 стягувачу відмовлено у роз`ясненні постанови цього суду від 29 листопада 2018 року та одночасно звернуто увагу на те, що

1) в ході розгляду справи у суді першої інстанції було вирішено питання про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа у відповідності до вимог пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження",

2) у зв`язку з цим при скасуванні ухвалу суду про задоволення скарги судом апеляційної інстанції вирішено питання про поновлення вчинення виконавчих дій.

Боржник зазначає, що апеляційний суд визначив, що поновлення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа відбулося не тому, що таке було вимогою апеляційної скарги ТОВ "СІТІПОРТ", яка не була й не могла бути предметом розгляду апеляційної інстанції у справі, що стосується саме невиконання приватним виконавцем вимог пункту 8 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", а тому, що скасовано ухвалу суду першої інстанції від 06 вересня 2018 року, а відповідно й скасовано заборону щодо зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, що викладена в ухвалі від 01 червня 2018 року у справі №760/13211/18.

Відтак вказує, що у приватного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для відновлення закінченого провадження, що встановлені статтею 41 Закону України "Про виконавче провадження".

Звертає увагу, що 08 січня 2019 року ухвалою Верховного Суду у справі 760/13211/18 відкрито касаційне провадження, зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року до закінчення її перегляду у касаційному порядку.

Також посилається на те, що суд першої інстанції в основу оскаржуваної ухвали поклав принцип обов`язковості виконання рішення та розумності строків виконавчого провадження, нехтуючи при цьому принципом верховенства права. Так, зазначає, що Закон України "Про виконавче провадження" передбачав два законних способи продовження здійснення примусового виконання виконавчого листа після скасування 29 листопада 2018 року Київським апеляційним судом ухвали Солом`янського суду від 06 вересня 2018 року у справі 760/13211/18, а саме: відкриття нового виконавчого провадження або визнання судом незаконною чи скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та відновлення виконавчого провадження.

Посилається на порушення строків розгляду клопотання про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа та розгляд скарги у строк понад 10 днів, а саме понад 300 календарних днів. За час розгляду скарги, приватний виконавець двічі виставляв повітряне судно на торги та 08 квітня 2019 року приватним виконавцем складено Акт про проведені електронні торги щодо реалізації повітряного судна, а постановою від 10 квітня 2019 року повернув виконавчий документ стягувачу.

Вказує на безпідставність висновків суду, що повернення виконавчого документа стягувачу має ті ж наслідки, що й закінчення виконавчого провадження.

В судовому засіданні 13 лютого 2020 року представник скаржника Ліпінський Є.В. доводи апеляційної скарги підтримав із визначених і ній підстав.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ухвалою Арбітражного суду м.Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 21 червня 2016 року у справі №А56-16069/2016 розглянуто заяву ТОВ "СІТІПОРТ" до ВАТ "АК "ТРАНСАЕРО" про визнання та приведення до виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 21 січня 2016 року у справі АС № 611р/2015, визнано рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 21 січня 2016 року за позовом ТОВ "СІТІПОРТ" до ВАТ "АК "ТРАНСАЕРО" про стягнення 625802,47 доларів США, з яких 599 694,74 доларів США - основний борг, 9 812, 66 доларів США - пеня, 16 295, 07 доларів США - арбітражний збір.

Арбітражним судом м.Санкт-Петербурга і Ленінградської області ухвалою від 12 вересня 2016 року у справі №А56-75891/2015/тр.60 визнано вимоги ТОВ "СІТІПОРТ" в розмірі 44 325 276,05 руб.

ТОВ "СІТІПОРТ" звернулося із заявою про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на території України.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року у справі №760/5924/17-ц надано дозвіл на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 21 січня 2016 року у справі №АС № 611р/2015 про стягнення з ВАТ "Авіаційна компанія "ТРАНСАЕРО" 625802,47 доларів США заборгованості, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 20 липня 2017 року становить 16 235 881, 86 гр., з яких:

-15 558 540, 30 грн. основного боргу;

-254580, 63 грн. пені;

-422760, 93 грн. арбітражного збору.

Стягнуто з ВАТ "Авіаційна компанія "ТРАНСАЕРО" на користь ТОВ "СІТІПОРТ" 800 грн. судового збору.

03 квітня 2018 року видано виконавчий лист у справі №760/5924/17-ц та його пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу м.Києва Лисенку С.О. (виконавче провадження №56136360).

Протягом 10-12 квітня 2018 року приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, внесено запис до реєстру обтяжень рухомого майна, винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме: повітряного судна Boeing В737/524/, серійний номер виробника 28922 реєстраційний номер VP-BYO, а також у зв`язку із недосягненням між сторонами виконавчого провадження взаємної згоди щодо визначення вартості описаного майна призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та направлено сторонам до відома.

23 квітня 2018 року до приватного виконавця надійшов звіт про незалежну оцінку ТОВ "Експерт Прайм" повітряного судна Boeing В 737/524/, згідно якого визначено вартість описаного майна, яка складає 35 993 330 грн.

02 травня 2018 року приватним виконавцем на адресу ДП "СЕТАМ" направлено документи для реалізації описаного майна.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року зупинено стягнення на підставі виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 03.04.2018 про стягнення з ВАТ "АК "ТРАНСАЕРО" на користь ТОВ "СІТІПОРТ" заборгованості до розгляду скарги по суті.

На виконання ухвали суду постановою приватного виконавця вчинення виконавчих дій було зупинено.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 у справі №760/13211/18 задоволено скаргу ВАТ "АК "ТРАНСАЕРО", визнано протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лисенка С.О., зобов`язано приватного виконавця Лисенка С.О. винести постанову про закінчення виконавчого провадження №56136360 у зв`язку з визнанням боржника банкрутом.

02 жовтня 2018 року приватним виконавцем Лисенко С.О. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №56136360. Підставою для вчинення таких дій, була ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 06 червня 2018 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 у справі №760/13211/18 ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року скасована, постановлена нова, якою в задоволенні скарги ВАТ "АК "ТРАНСАЕРО" відмовлено. Поновлено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом міста Києва №760/5924/17 від 03 квітня 2018 року. Підставою для поновлення виконавчий дій суд вказав, що такі були зупинені ухвалою суду першої інстанції від 01 червня 2018 року.

Постановою приватного виконавця Лисенка С.О. від 10 грудня 2018 року відновлено виконавче провадження №56136360. Підставою для відновлення виконавчого провадження зазначено постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року в межах поданої скарги ВАТ "АК "ТРАНСАЕРО" зупинено стягнення на підставі виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 03 квітня 2018 року, до розгляду скарги по суті.

Постановою приватного виконавця від 14 лютого 2019 року виконавчі дії були зупинені.

Поряд з цим, згідно протоколу ДП "СЕТАМ" №387996 від 14 лютого 2019 року про проведення електронних торгів торги відбулися, переможцем торгів визнано ТОВ "АВІАМІР".

27 лютого 2019 року на депозитний рахунок приватного виконавця від переможця торгів ТОВ "АВІАМІР" надійшли кошти в розмірі 17 096 831,75 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 скасовано та постановлено нову, якою заяву ВАТ "АК "ТРАНСАЕРО" про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа та зупинення реалізації арештованого майна залишено без задоволення, у зв`язку з чим приватним виконавцем постановами від 08 січня 2019 року поновлено вчинення виконавчих дій.

Постановою приватного виконавця від 08 квітня 2019 року знято арешт з майна боржника, а саме: повітряного судна Boeing В737/524/, серійний номер виробника 28922 реєстраційний номер VP-BYO.

08 квітня 2019 року приватним виконавцем складено Акт про проведенні електронні торги №561371113, а також розподілено кошти, які надійшли від реалізації арештованого майна.

Постановами приватного виконавця від 10 квітня 2019 року на підставі частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повернуто стягувачу.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець Лисенко С.О., відновлюючи виконавчі дії по виконавчому провадженню №56136360, діяв на виконання постанови Київського апеляційного суду 29 листопада 2018 року, що узгоджується з вимогами пункту 7 частини 3 статті 2, статті 384 ЦПК України, у зв`язку із чим відсутні підстави для ствердження про порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Суд також зазначив, що за вказаних обставин доводи скаржника щодо наявності у діях приватного виконавця Лисенка С.О. порушення вимог закону, оскільки на момент відновлення виконавчого провадження не була скасована постанова про закінчення виконавчого провадження від 02 жовтня 2018 року, що постановлена на виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року, є також необґрунтованими. Діючи на виконання постанови Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, приватний виконавець Лисенко С.О. був позбавлений права на вчинення процесуальних дій шляхом відмови у поновленні виконавчого провадження, при цьому постанова про закінчення виконавчого провадження була постановлена приватним виконавцем саме за результатами розгляду скарги на його дії та на виконання судового рішення від 06 вересня 2018 року.

Щодо обставини, згідно із якою ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2019 року зупинена дія постанови Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, суд зазначив, що це не дає підстав для висновку про незаконність дій приватного виконавця, направлених на виконання рішення суду щодо відновлення виконавчого провадження постановою від 10 грудня 2018 року.

Суд також зазначив, що постановою приватного виконавця від 10 квітня 2019 року виконавчий документ повергнуто стягувачу, відтак виконавче провадження закінчено.

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року у справі №760/13211/18 ґрунтувалась на тих обставинах, що боржника визнано банкрутом, що відповідно до пункту 8 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Так, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом.

Згідно із Кодексом України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року №2597-VIII пункт 8 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виключений з 21 квітня 2019 року (набрання Кодексом чинності).

Постанова Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, якою скасовано ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року, ґрунтувалась на тих обставинах, що є підстави для висновку про те, що рішення Арбітражного суду м.Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 20 вересня 2017 року у справі №А56-75891/2015, яким ВАТ "Авіаційна компанія "ТРАНСАЕРО" визнано банкрутом, не набрало законної сили, у зв`язку із чим вказано, що справу розглянуто на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження":

1. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

2. Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження", на якій ґрунтуються вимоги боржника у цій справі, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Здійснення виконавчого провадження відбувається у визначеному Законом порядку під наглядом вищестоящого органу в системі виконання рішень та/або під судовим наглядом. Реалізація нагляду здійснюється на підставі відповідних звернень, а рішення за наслідками нагляду є обов`язковим для виконавця.

Згідно із статтею 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Положеннями статті 129 Конституції України проголошено обов`язковість судових рішень.

Конституційний Суд України в пункті 2.1 рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 зазначив таке:

2.1. Відповідно до Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8); права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша, друга статті 55); обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства (пункт 9 частини другої статті 129); суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (частини перша, друга статті 129-1).

Конституційний Суд України послідовно наголошує у своїх рішеннях на зобов`язанні держави забезпечувати конституційні права і свободи:

- „конституційні права і свободи є фундаментальною основою існування та розвитку Українського народу, а тому держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для їх реалізації. Відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод, оскільки призводить до того, що вони стають декларативними, а це є неприпустимим у правовій державі" (абзац четвертий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012);

- „держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина друга статті 3 Конституції України) - повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією. З цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне правове регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потреб та інтересів людини" (абзац перший пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Конституційний Суд України вказував, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України (абзац п`ятнадцятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого статтею 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013).

Конституційний Суд України наголошує, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України „Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 2 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Аналіз статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, наведених юридичних позицій Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Конституційний Суд України враховує приписи чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та практику тлумачення і застосування цих договорів міжнародними органами, юрисдикцію яких визнала Україна, зокрема Європейським судом з прав людини (перше речення абзацу третього підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Конституційний Суд України, розвиваючи свою юридичну позицію щодо визначення обов`язкового виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист, яка була сформульована з урахуванням положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), бере до уваги практику застосування Європейським судом з прав людини положень вказаної статті Конвенції в аспекті розуміння позитивного обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення.

З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі „Shmalko v. Ukraine" від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі „Fuklev v. Ukraine" від 7 червня 2005 року, § 64 рішення у справі „Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі „Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine" від 15 жовтня 2009 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що визнання владою заявника відповідальним за ініціювання виконавчих проваджень стосовно судового рішення на його користь і нехтування нею його фінансовим станом були надмірним обтяженням і призвели до обмеження його права на доступ до суду такою мірою, що знівелювало сутність цього права (§ 65 рішення у справі „Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року).

Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Конституційний Суд України наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Отже прийняття приватним виконавцем постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року ґрунтується на прямих нормах Конституції України та обов`язковості для виконавця судового рішення, яким йому приписано вчинити певні дії.

Оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, чи його подальше скасування не вказуватиме на те, що дії приватного виконавця не відповідали вимогам Закону, оскільки останнім були виконані вимоги судового рішення.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що поновлення виконавчого провадження відбулось 10 грудня 2018 року, тобто до моменту постановлення Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду ухвали про відкриття касаційного провадження від 08 січня 2019 року у справі №760/13211/18 і зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року до закінчення її перегляду у касаційному порядку.

Принцип обов`язковості судового рішення суд першої інстанції навів по відношенню до приватного виконавця, а не по відношенню до рішення суду, яке ним виконується, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні і засади верховенства права не порушені.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у справі №760/13211/18 стягувачу відмовлено у роз`ясненні постанови цього суду від 29 листопада 2018 року, колегією суддів відхиляються, оскільки не свідчать про неправомірність дій приватного виконавця.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що судові рішення виконуються відповідно до їх резолютивної частини.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що виконавче провадження є процесом, який починається з моменту відкриття виконавчого провадження, включає в себе сукупність виконавчих дій та закінчується у передбачених законом випадках за різних підстав.

Виконавче провадження №56136360 було закінчено на підставі ухвали суду у справі №760/13211/18, поряд з цим зазначена ухвала, як правова підстава закінчення виконавчого провадження, була скасована, відтак виконавче провадження мало бути поновлено на стадії до моменту його закінчення і виконавчі дії мали продовжуватись саме у виконавчому провадженні №56136360.

Таким чином, навіть з урахуванням того, що постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 у справі №760/13211/18 вказано на поновлення виконавчого провадження з тих, підстав, що воно раніше було зупинено, скасування судового рішення, яким приватного виконавця було зобов`язано закінчити виконавче провадження, є безумовною підставою для його поновлення, що відповідає засадам верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Закон України "Про виконавче провадження" регулює питання відновлення (а не поновлення) виконавчого провадження у разі його закінчення лише у статті 41 цього Закону.

Відсутність прописаного механізму відновлення виконавчого провадження відповідно до обставин цієї справи не є підставою нехтувати принципами виконавчого провадження та не враховувати право стягувача на очікуване виконання рішення суду.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції в тій частині, що повернення виконавчого документа стягувачу має ті ж наслідки, що і закінчення виконавчого провадження; а також про порушення термінів розгляду скарги, проте зазначене не призвело до неправильного вирішення справи, отже не є підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу конкурсного керуючого Відкритого акціонерного товариства "Авіаційна компанія "ТРАНСАЕРО" арбітражного керуючого Бєлокопита Олексія Васильовича залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.В. Саліхов

В.В. Соколова