Постанова

Іменем України

25 березня 2020 року

м. Київ

справа № 461/8401/16-ц

провадження № 61-15764св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Галицький відділ державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Галицький ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (далі - ГУ ДКС України у Львівській області) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2010 року, яке набрало законної сили 30 березня 2010 року, з Кредитної спілки «Християнська Злагода» на користь позивача стягнуто 25 800,00 грн заборгованості.

Виконавчий лист № 2-1469/2009 від 30 березня 2010 року на виконання вказаного рішення направлено до Галицького ВДВС Львівського МУЮ. У зв`язку з тим, що виконавчі дії з примусового виконання рішення державний виконавець не проводив, позивач звернувся до суду зі скаргою.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2013 року визнано неправомірними бездіяльність та дії державного виконавця Галицького ВДВС Львівського МУЮ Зорени П. І. щодо несвоєчасного відкриття виконавчого провадження, ненадання результатів оцінки майна боржника, нездійснення переоцінки майна, нереалізації майна боржника, передання на реалізацію на 22 квітня 2013 року майна боржника за не чинною ціною та несвоєчасного направлення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом № 2-1469/2009, визнано неправомірною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 червня 2013 року за наведеним виконавчим листом.

На час подання позову рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2010 року не виконано, і повідомлення про виконання ухвали суду від 20 грудня 2013 року він не одержав. Вважає, що обмеження його права у володінні коштами, які належать йому за рішенням суду, призвело до заподіяння йому моральної та матеріальної шкоди.

З урахуванням уточнення та доповнення позовних вимог, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання ДКС України з єдиного казначейського рахунка коштів на відшкодування майнової шкоди у розмірі 137 238,17 грн та моральної шкоди у розмірі 137 600,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 23 квітня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач не довів, що дії державного виконавця призвели до заподіяння йому майнової та моральної шкоди, а докази, на які він посилається, не підтверджують сукупність всіх необхідних складових для притягнення державної виконавчої служби до цивільно-правової відповідальності. Факт визнання неправомірними дій державного виконавця, які встановлені судом, сам по собі не свідчить про заподіяння майнової та моральної шкоди позивачу та не підтверджує того, що такі дії державного виконавця викликали негативні наслідки майнового характеру для позивача чи мають причинний зв`язок зі шкодою.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року постанову Апеляційного суду Львівської області від 23 квітня 2018 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині (відшкодування майнової шкоди) рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 23 квітня 2018 року залишено без змін.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що дії державного виконавця Галицького ВДВС ГТУЮ у Львівській області Зорени П. І. щодо виконання рішення суду від 18 березня 2010 року були визнанні неправомірними ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2013 року. Зазначене судове рішення набрало законної сили, а тому є підстави, передбачені статтею 23 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанцій

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 липня 2019 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України в рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду

в сумі 10 000,00 грн.

Стягнуто з ДКС України в рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунка Державного бюджету України 82,00 грн судових витрат в дохід держави.

У решті позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 , будучи особою з інвалідністю 2 групи безтерміново, через неправомірні дії державного виконавця з березня 2010 року не може домогтись виконання рішення суду про стягнення на його користь заборгованості, чим йому і спричинено моральну шкоду.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив змінити постанову апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що розмір стягнутої судом суми не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки рішення суду не виконується протягом десяти років.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині відшкодування майнової шкоди залишені без змін постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, а тому не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх відзивів чи заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу № 461/8401/16-ц витребувано з Галицького районного суду м. Львова.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року справу № 461/8401/16-ц призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2010 року, що набрало законної сили, стягнуто з Кредитної спілки «Християнська Злагода» на користь ОСОБА_1 25 800,00 грн заборгованості за договором про строковий членський внесок.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2013 року, що набрала законної сили, визнано неправомірними бездіяльність та дії державного виконавця Галицького ВДВС ГТУЮ у Львівській області Зорени П. І. щодо несвоєчасного відкриття виконавчого провадження, ненадання стягувачу результатів оцінки майна боржника, нездійснення переоцінки майна, нереалізації майна боржника, передання на реалізацію 22 квітня 2013 року майна боржника за не чинною ціною та несвоєчасного направлення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом № 2-1469/2009 й визнано неправомірною постанову від 27 червня 2013 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». У частині другій розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 23 липня 2019 року Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України в редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових

і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості

їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому слід зазначити, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн, суд апеляційної інстанції правильно виходив із засад розумності і справедливості, врахував стан здоров`я ОСОБА_1 , тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час і зусилля, необхідні для відновлення його прав, глибину фізичних і душевних страждань, а також тривалість немайнових втрат.

Під час перегляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки касаційна скарга мотивована тим, що розмір стягнутої судом суми не відповідає вимогам розумності та справедливості, то Верховний Суд робить висновок про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права і не може переоцінювати фактичні обставини справа, встановлені судом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те що суд касаційної інстанції прийняте у справі рішення апеляційного суду залишає без змін, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 141, 400, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ю. Бурлаков

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило