Справа № 565/1888/19
Провадження № 2/565/222/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Мануляка Ю.В.,

з участю:

секретаря судового засідання Данилко Л.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Полюхович О.І.,

представника третьої особи Шпак В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2019 року до Кузнецовського міського суду Рівненської області звернулася ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яка прийнята судом до розгляду та на підставі якої відкрито провадження у справі, відповідно до ухвали суду від 11 листопада 2019 року, в порядку спрощеного позовного провадження.

25 листопада 2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.

Відповідно до ухвал суду від 27 листопада 2019 року вищевказані позови прийняті до спільного розгляду та об`єднані в одне провадження, а також здійснено перехід від розгляду за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року закрито провадження у справі в частині первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та залишено без розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів в частині позовної вимоги щодо розірвання шлюбу.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів обґрунтовуються тим, що шлюбні відносини між сторонами припинено протягом тривалого часу і сторони не ведуть спільне господарство. Від шлюбу у сторін народилося двоє доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Весь тягар по утриманню дітей несе ОСОБА_1 , який має стабільний заробіток та місце роботи, а також у його власності перебуває квартира. ОСОБА_2 не несе жодних витрат по утриманню дітей.

Відзив на зустрічну позовну заяву поданий до суду 09.12.2019 року ОСОБА_2 обґрунтований тим, що сторони та їх діти проживають разом за однією адресою, а не окремо, тому спір про визначення місця проживання дітей відсутній і не може бути вирішений судом, відповідно до норми ст. 161 СК України. ОСОБА_2 у повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки, виховує дітей та готує їх до самостійного життя. Також ОСОБА_2 у повній мірі утримує своїх дітей: купує одяг, взуття, продукти харчування, канцтовари, товари особистої гігієни, оздоровлює, тощо. Зазначає, що з ОСОБА_1 , у зв`язку з невиконанням ним своїх батьківських обов`язків, на її користь вже стягнуто аліменти на утримання їх спільних дітей.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Додатково вказав, що є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири. У даній квартирі зареєстровані сторони та їх спільні діти. На даний момент на розгляді в суді знаходиться спір про поділ даної квартири між ним та ОСОБА_2 . Через постійні сварки з ОСОБА_2 він виїхав із вказаної квартири 20.12.2019 року разом із дітьми та проживав у квартирі АДРЕСА_2 . З 20.01.2020 року по даний час разом із дітьми проживає у квартирі АДРЕСА_3 . Планує проживати з дітьми в орендованій квартирі до вирішення питання із поділом власного житла. Діти вирішили переїхати проживати із ним за власним бажанням. На його думку, діти не хочуть проживати з матір`ю та спілкуватися з нею. Його заробітна плата складає у середньому 25 000 гривень на місяць. ОСОБА_2 не надає матеріальну допомогу дітям і тільки в лютому місяці 2020 року придбала одяг та іграшку для дітей. Домашнім господарством постійно, як під час спільного проживання з ОСОБА_2 так і після припинення спільного проживання, займався та надалі займається він. Дітям не забороняє бачитися з матір`ю та відвідувати ОСОБА_2 та її матір, тобто бабусю дітей. Після їх переїзду із власної квартири та окремого проживання стан дітей покращився. Просив задовольнити позовні вимоги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Слободін А.С. у судовому засіданні 04.03.2020 року підтримав позовні вимоги про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_2 у судовому засіданні не визнала позовні вимоги про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів у повному обсязі. Просила відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що діти часто спілкуються і бувають у неї та у її матері. Також з ними часто спілкується дідусь, батько ОСОБА_1 . Вона купляє дітям все по необхідності. До розлучення у нею з ОСОБА_1 бюджет був спільним. Діти бажають проживати разом і з нею із їх батьком ОСОБА_1 . Уроки з дітьми вона не робить, бо не має такої можливості, але у всьому дітям допомагає. ОСОБА_1 поставив дітей перед фактом про їх переїзд із власної квартири і діти вважають, що вони живуть на орендованій квартирі до закінчення судового процесу. Молодша донька ОСОБА_5 відноситься до неї добре, а старша донька ОСОБА_6 - насторожено. Останнім часом ОСОБА_1 не чинить перешкоди щодо спілкування та зустрічей з дітьми. Бажає щоб діти проживали з нею. Її заробіток складає від 5000 до 6000 гривень на місяць. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_2 адвокат Полюхович О.І у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Також вказала, що з даних отриманих під час допиту свідка ОСОБА_7 можна зробити висновок про вчинення тиску на неповнолітню ОСОБА_4 збоку батька і даний факт слід врахувати при оцінці пояснень неповнолітньої щодо її бажання проживати з батьком. Питання щодо визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 не може бути вирішене судом, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 досягла 14-річного віку і самостійно визначає з ким із батьків буде проживати. Щодо стягнення аліментів вказала, що аліменти на утримання дітей вже стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Просила відмовити у задоволенні позову.

Представники органу опіки та піклування у судових засіданнях підтримали висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , затверджений рішенням виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області від 30.01.2020 року № 13, вказавши, що в найкращих інтересах дітей є визначення їх місця проживання саме із батьком ОСОБА_1 .

Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків та дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно копії свідоцтва про одруження (а.с. 19) сторони одружилися ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У період шлюбу в сторін народилися спільні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 19А,20).

Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за 2019 рік від 09.01.2020 року, ОСОБА_2 є фізичною особою- підприємцем і її загальний дохід склав 65 880 грн. (а.с. 81,82)

З висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області від 30.01.2020 року № 13 (а.с. 77,78), слідує, що ОСОБА_1 по місцю роботи характеризується позитивно та має стабільний дохід, ОСОБА_2 є приватним підприємцем та має стабільний дохід. При обстеженні умов проживання сім`ї ОСОБА_8 05.12.2019 року у квартирі АДРЕСА_1 було встановлено, що помешкання забезпечене усім необхідним для виховання, розвитку та навчання неповнолітніх дітей. Під час проведення бесіди з дітьми працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області та фахівцем із соціальної роботи міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, діти зазначили, що однаково люблять обох батьків та мають хороші стосунки з ними, але жити бажають разом із батьком. 13.01.2020 року було проведено обстеження квартири АДРЕСА_2 де проживав ОСОБА_1 із дітьми та встановлено, що помешкання забезпечене усім необхідним для виховання, розвитку та навчання неповнолітніх дітей. Згідно інформації Вараської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 Вараської міської ради Рівненської області, де навчаються діти, дівчата характеризуються позитивно. Обоє батьків, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , однаково займаються вихованням своїх дітей, піклуються про них, постійно цікавляться їхнім навчанням та відвідують батьківські збори. Згідно інформації КНП Вараської міської ради «Вараський центр первинної медичної допомоги», діти є спокійними та доглянутими, батьки дітей однаково піклуються про стан здоров`я своїх дітей, контакт з обома батьками хороший. Захищаючи інтереси дітей та враховуючи їх думку, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей за місцем проживання їхнього батька.

У судовому засіданні допитана як свідок практичний психолог Вараської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 Вараської міської ради Рівненської області Супрунюк О.П. підтвердила відомості вказані нею в аналітичній довідці, яка покладена в основу вищевказаного висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Згідно акту обстеження умов проживання від 17.03.2020 року складеного комісією служби у справах дітей виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області, квартира АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_1 разом із дітьми, забезпечена усім необхідним для виховання, розвитку та навчання неповнолітніх дітей.

З довідки складеної практикуючим психологом ОСОБА_7 02.03.2020 року на замовлення ОСОБА_2 слідує, що ОСОБА_10 бажає проживати з батьком, але хоче повернутися в домашні умови, щодо впливу батька на її думку не надала відповіді. ОСОБА_11 виявила бажання проживати з обома батьками у звичних умовах вдома, на території з мамою, але тата вважає також членом сім`ї. Щодо впливу батька на дітей, то неповноцінне спілкування дітей з обома батьками в однаковій мірі та неприязні стосунки між батьками сприяли такому волевиявленню дітей. За результатами опитування та обстеження дітей можна чітко сказати, що дана ситуація негативно вплинула на обох дітей. ОСОБА_6 має певну образу на маму, яка простежується у відповідях методичного опитувальника, але вважає маму та тата частиною своєї родини. ОСОБА_12 має тісний зв`язок з мамою, що відповідає її віковим критеріям та прив`язаності до матері. Окреме проживання та ворожість між батьками негативно вплинули на психоемоційний стан дітей, підірвало довіру до батьків та підвищило рівень тривожності. Стресова ситуація найбільше вплинула на ОСОБА_12 , про що свідчать результати обстеження. ОСОБА_6 відповідно до своїх вікових особливостей більш стресостійка.

У судовому засіданні допитана як свідок психолог ОСОБА_7 підтвердила відомості зазначені у вищевказаній довідці та матеріалах дослідження вцілому.

Судом у судовому засіданні встановлено наступні обставини: - шлюб між сторонами розірвано відповідно до рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.12.2019 року, яке набрало законної сили 24.01.2020 року; - сторони та їх спільні діти зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 ; - право власності на дану квартиру, згідно договору купівлі-продажу, належить ОСОБА_1 і на даний момент у провадженні суду перебуває справа про поділ цієї квартири між сторонами; - з 20.12.2019 року ОСОБА_1 разом із спільними дітьми сторін проживав у квартирі АДРЕСА_2 ; - з 20.01.2020 року по даний час ОСОБА_1 разом із спільними дітьми сторін проживає у квартирі АДРЕСА_3 ; - ОСОБА_1 отримує пенсію як інвалід та працює на посаді дефектоскопіста ВП «РАЕС» і його заробітна плата за період з листопада 2018 року по листопад 2019 року склала приблизно 240 000 грн.; - діти спілкуються та відвідують матір, а також бабусь та дідусів і ОСОБА_1 не перешкоджає такому спілкуванню. Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Також судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу визначення місця проживання їх спільних неповнолітніх дітей коли сторони проживали разом, однак, з 20.12.2019 року сторони стали проживати окремо.

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Стаття 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей зобов`язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

У вітчизняному законодавстві також закріплено відповідні положення щодо забезпечення права дитини на власну думку.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (заява 39948/06).

З висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області від 30.01.2020 року № 13 (а.с. 77,78), слідує, що під час проведення бесіди з дітьми працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області та фахівцем із соціальної роботи міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, діти зазначили, що однаково люблять обох батьків та мають хороші стосунки з ними, але жити бажають разом із батьком. Також, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей за місцем проживання їхнього батька.

За участі практичного психолога Вараської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 Вараської міської ради Рівненської області Супрунюк О.П. та представника органу опіки та піклування Глущик С.В., в судовому засіданні були допитані неповнолітні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час бесіди з дітьми судом встановлено, що ОСОБА_13 зручніше було проживати та робити уроки у їх квартирі, але її влаштовує там де вони проживають на даний час. Їй більше подобається проживати з татом, але інколи вона б хотіла ночувати з мамою. Тато більше піклується про неї і про сестру і робив це раніше. У молодших класах вона робила уроки з татом, а тепер робить їх сама. Обоє батьків купують їм речі. Неповнолітня ОСОБА_10 комфортно почуває себе з татом. Мама постійно мало часу проводила з ними. По роботі мама часто їздить у відрядження і їх із собою не бере.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифіковану в Україні постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надано можливості і сприятливі умови, які дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи і гідності. З цією метою при виданні законів головним міркуванням повинно бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), наголосив, що при вирішенні справ цієї категорії основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом на основі досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що обоє батьків мають місце проживання, місце роботи та джерело існування, батьками створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Матеріально-побутове забезпечення батьків судом враховується, але не є визначальним.

Судом враховується думка дітей, зокрема малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на момент розгляду справи досягла одинадцятирічного віку і відповідно її згода при визначенні місця проживання є важливим фактором. Так, малолітня ОСОБА_4 при спілкуванні з представником органу опіки та піклування 11.12.2019 року та 04.03.2020 року у судовому засіданні надала пояснення в яких вказала, що бажає проживати з батьком.

Суд звертає особливу увагу зокрема на ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків по вихованню дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та виходить із якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Так, відповідно до проведеного обстеження психологом ОСОБА_7 02.03.2020 року малолітньої ОСОБА_4 , дитина любить усіх членів сім`ї (а.с. 103), вказує батька самим значним членом сім`ї, а маму витісняє (а.с. 96), але перебуває з мамою у дружніх стосунках (а.с. 98, 106 на звороті), вважає частиною своєї сім`ї (а.с. 103 на звороті), повідомляє, що матір є її прикладом у майбутньому (а.с.106 на звороті), мама багато кричить (а.с.107), однак дитини не йде на контакт саме при спілкуванні про матір і ці питання викликають у неї складні емоції (сльози) (а.с. 96). Натомість щодо батька дитини висловлюється тільки позитивно, вважає його чоловічим зразком та турботливим батьком, відчуває його підтримку (а.с. 98), вказує що він прибирає (а.с. 106), робить все найкраще та є її гордістю (а.с. 106, 106 на звороті). Загалом у ОСОБА_4 позитивне ставлення до сім`ї, до матері та батька (а.с. 98).

Зважаючи на те, що малолітня ОСОБА_4 виявляє свою прихильність до батька, пояснює, що любить матір та інколи хоче ночувати у неї, однак бажає проживати із батьком, що є визначальним для вирішення спірного питання щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 , оскільки визначення місця проживання дитини з батьком відповідає інтересам дитини ОСОБА_4 .

Також суд враховує, що малолітня ОСОБА_4 з 20.12.2019 року проживає окремо від матері із батьком та сестрою і, згідно показань практичного психолога Вараської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 Вараської міської ради Рівненської області Супрунюк О.П. , діти, зокрема ОСОБА_4 , перебувають в емоційному стресі, але на даний час їх стан є стабільним. На думку суду різка зміна середовища в якому перебуває ОСОБА_4 може призвести до значного погіршення її емоційного стану.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання їх спільної малолітньої дочки ОСОБА_4 підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання їх спільної неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , то вказана позовна вимога не підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 досягла чотирнадцятирічного віку і, відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України та ч.3 ст. 160 СК України, місце її проживання визначається нею самою.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на утримання дітей, то згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

На ті ж самі обставини посилається Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому п. 17 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», станом на 2020 рік установлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня, а на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей відповідного віку.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. А кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто обов`язок щодо утримання дітей покладений не лише на їх матір, а й на батька.

Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є законодавчо встановлений обов`язок обох батьків утримувати дітей та те, що з 20.12.2019 року обоє дітей проживають разом із батьком ОСОБА_1 .

При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує матеріальний стан сторін та їх потреба в коштах для проживання при нинішніх життєвих обставинах, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, стан здоров`я сторін та дітей, наявність постійного заробітку відповідача та його розмір, відсутність доказів наявності інших осіб на утриманні відповідача. На думку суду, розмір аліментів у сумі 3000 гривень на кожну дитину, які просить стягнути ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , є завищеним і буде надмірним тягарем для ОСОБА_2 , враховуючи її дохід, а розмір аліментів у сумі 1200 гривень на кожну дитину є законодавчо обґрунтованим та зможе забезпечити утримання дітей на необхідному рівні. За таких обставин, позов у цій частині підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача до Державного бюджету України.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.29 ЦК України, ст. ст. 6, 160,161,180-183, 184, 191 СК України, ст.ст. 3, 4, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів задовольнити частково.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в твердій грошовій сумі по 1200 (одній тисячі двісті) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 25.11.2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити, через безпідставність

Рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_2 до Державного бюджету України 1681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) гривню 60 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до суду апеляційної інстанції через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області, , м-н Незалежності,1, м.Вараш, Рівненська обл.

Повний текст рішення складено 01.04.2020 року

Суддя Мануляк Ю.В.