Постанова

Іменем України

06 квітня 2020 року

м. Київ

справа №369/1233/14-ц

провадження №61-3585св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2014 року у складі судді Волчка А. Я. та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року у складі колегії суддів Мережко М. В., Савченка С. І., Яворського М. А.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 707837,10 грн, з яких: 3 970 784,23 грн - сума заборгованості за кредитом; 1 091 915,23 грн - сума заборгованості за відсотками; 8 645 137,64 грн - пеня за прострочку заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 30 жовтня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в межах невідновлювальної відкличної кредитної лінії із максимальним лімітом заборгованості 4 000 000 грн з кінцевим терміном повернення заборгованості до 29 жовтня 2022 року. Плата за користування кредитом у вигляді процентів обумовлена сторонами у розмірі 24% річних.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 25 грудня 2013 року має заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 13 707 837,10 грн, з яких: 3 970 784,23 грн - сума заборгованості за кредитом; 1 091 915,23 грн - сума заборгованості за відсотками; 8 645 137,64 грн - пеня за прострочку заборгованості.

Вказану заборгованість банк просить стягнути з відповідача в судовому порядку, оскільки останній від її погашення ухиляється.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 033 483 грн.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь банку. Розрахунок заборгованості, наданий банком, відповідає обставинам справи та відповідачем не спростовано.

Разом з тим, із розрахунку заборгованості, наданого банком, суд установив, що пеню за прострочку заборгованості визначено у розмірі 8 645 137,64 грн, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту (3 970 784,23 грн), у зв`язку з чим, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення суми пені, що підлягає стягненню до розміру заборгованості за тілом кредиту 3 970 784,23 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій щодо стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що розмір пені у сумі 3 970 784,23 грн, стягнутої рішенням суду першої інстанції є значно завищений та необґрунтований.

Заявник вважає, що пеня підлягала зменшенню до 50% від суми заборгованості за тілом кредиту і мала становити 1 985 392,12 грн.

Банком неправильно розраховано розмір процентів, нарахування яких мало припинитися з моменту направлення вимоги відповідачу про дострокове повернення коштів, тобто з 16 квітня 2013 року.

Суди порушили норми процесуального права щодо оцінки доказів та в основу ухвалених рішень поклали лише наданий банком розрахунок заборгованості, який не є безспірним доказом вимог банку. Судами не досліджено інших первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту отримання відповідачем кредиту, а також підтверджували обсяг внесених ним коштів на погашення заборгованості.

Судом першої інстанції порушено порядок ухвалення заочного рішення, зокрема ухвалено рішення за результатами проведення лише одного судового засідання.

Розгляд справи за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду справи порушив його права на захист своїх прав, подання доказів та доведення своїх заперечень щодо заявлених банком позовних вимог.

Заявник посилається на те, що про судове засідання, призначене на 24 березня 2014 року він не був обізнаний та судову повістку не отримував, а підпис у зворотному повідомленні про отримання поштового відправлення вчинено не ним.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, АТ «Дельта Банк», заперечує проти доводів відповідача та просить залишити ухвалені у справі рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК Українивстановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Встановивши обставини укладення між банком та відповідачем кредитного договору, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що за умов неспростування презумпції правомірності правочину та доведеності факту існування між сторонами грошового зобов`язання, воно має виконуватись належним чином обома сторонами, у зв`язку з чим позичальник зобов`язаний сплатити позивачу суму заборгованості, яка підтверджується матеріалами справи та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 970 784,23 грн та заборгованості за відсотками - 1 091 915,23 грн, а також нарахованої пені.

Заборгованість саме у такому розмірі (за кредитом та за відсотками) підтверджується наданим банком розрахунком, який під час розгляду справи відповідач не спростував, власного контр-розрахунку суду не надав.

При цьому, установивши, що нарахована банком пеня за прострочку заборгованості у розмірі 8 645 137,64 грн (за період з 11 грудня 2012 року по 11 грудня 2013 року) значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту (3 970 784,23 грн), суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 551 ЦК України, для її зменшення до розміру суми заборгованості за кредитом, тобто до 3 970 784.23 грн.

Посилання в касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 551 ЦК України є безпідставними, оскільки сума пені значно перевищувала суму боргу за кредитом та процентами за користування кредитом, а тому, виходячи із засад розумності і справедливості, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд обґрунтовано зменшив розмір пені до суми безпосередньої заборгованості за кредитними зобов`язаннями, зокрема визначив її розмір у розмірі заборгованості за тілом кредиту.

Посилання у касаційній скарзі на неправильність розрахунку процентів за користування кредитом з тих підстав, що строк кредитування було змінено з моменту направлення вимоги відповідачу про дострокове повернення коштів 16 квітня 2013 року, є безпідставними, оскільки 16 квітня 2013 року заявнику направлялась досудова вимога з пропозицією сплатити поточну заборгованість. Із змісту цієї вимоги не вбачається, що банк скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, та змінив строк кредитування.

Доводи касаційної скарги про необізнаність відповідача про розгляд справи судом першої інстанції спростовуються матеріалами справи і встановленими апеляційним судом обставинами, зокрема наявним в матеріалах справи зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідно до якого ОСОБА_1 14 березня 2014 року був повідомлений про розгляд справи, призначений на 24 березня 2014 року. При цьому, доказів несправжності підпису відповідача на вказаному повідомленні про вручення поштового відправлення суду не надано.

Аргументи касаційної скарги щодо порушення прав відповідача на участь у розгляді справи спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що представник відповідача був присутнім при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та у повному обсязі мав можливість реалізувати надані йому законом процесуальні права щодо спростування доводів позовної заяви, подання доказів. Доводи апеляційної скарги, викладені відповідачем в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції перевірені апеляційним судом у повній мірі та належним чином, висновки щодо їх оцінки мотивовано викладено у прийнятій цим судом постанові.

Оскільки право відповідача на участь у розгляді справи, подання доказів та надання особистих пояснень було у повній мірі відновлено та реалізовано на стадії апеляційного перегляду судового рішення, розгляд справи в суді першої інстанції за його відсутності та ухвалення заочного рішення не призвело до неправильного встановлення обставин справи та її вирішення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування правильного по суті рішення суду виключно за наведених обставин.

Законне і обґрунтоване судове рішення не може бути скасовано з одних лише формальних підстав.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та фактично зводяться до незгоди заявника з мотивами, з яких суди виходили вважаючи частково обґрунтованими вимоги позивача, та з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська