КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2516/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Київ

Справа № 359/5028/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретарів судового засідання Шепель К.В., Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Борець Є.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дітей, заборгованості по сплаті аліментів на їх утримання та пені,

встановив:

В червні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дітей, заборгованості по сплаті аліментів на їх утримання та пені.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 14 липня 2007 року вона уклала шлюб зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка ОСОБА_4 . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 06 лютого 2017 року шлюб між сторонами був розірваний, діти залишились проживати з матір`ю.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 10 березня 2017 року зі ОСОБА_1 на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 лютого 2017 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 ухиляється від сплати призначених аліментів, у нього виникла пеня в розмірі 13855 грн. Крім того, ОСОБА_2 витратила грошові кошти в розмірі 5094 грн. на розвиток здібностей сина ОСОБА_5 та лікування дочки ОСОБА_1 . Відповідач ухиляється від добровільного відшкодування половини додаткових витрат на дітей. Тому ОСОБА_2 просила стягнути зі ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 13855 гривень, додаткові витрати на дітей в розмірі 2547 гривень та 10000 гривень, які позивач зазнає в майбутньому.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_2 подала заяву про часткову зміну позову (а.с.38): вона просила додатково стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 44 830 гривень. Крім того, позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с.56-58): просить суд стягнути зі ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 39 282 грн. 44 коп.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дітей в розмірі 2542 грн. 49 коп., заборгованість по сплаті аліментів на їх утримання в розмірі 39 014 грн. 99 коп. та пеню в розмірі 39 014 грн. 99 коп. У задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на дітей та пені в більшому розмірі ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково - лише на суму додаткових витрат в розмірі 2542 грн. 49 коп., в іншій частині позову ( стягнення заборгованості та пені за несплату аліментів) - відмовити, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів він дізнався від Державної виконавчої служби, а тому заборгованість по аліментам виникла не з його вини. Крім того, суд першої інстанції в рішенні зазначив неіснуючу суму заборгованості, оскільки належного розрахунку пені надано не було. Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не приєднав до матеріалів справи копію постанови державного виконавця про нарахування штрафу по сплаті аліментів. Посилається, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що він добросовісно сплачує аліменти, а також з нього стягується сума заборгованості.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги рішення Верховного Суду України про порядок нарахування пені за прострочення сплати аліментів, відповідно до якого період для нарахування пені обмежується лише тим місяцем, в якому аліменти не були сплачені.

Крім того, суд першої інстанції не вірно здійснив розрахунок пені, додаючи всі дні заборгованості на кожен день послідуючий місяць, а не виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення ним зобов`язання щодо сплати аліментів, підсумувавши розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Також суд не врахував його матеріальний та сімейний стан.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вказує, що доводи, викладенні в апеляційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи та рішенням суду.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити, скасувати рішення в частині стягнення заборгованості по аліментах та пені, відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині, посилаючись на те, що відповідачу протягом одного року не було відомо про рішення суду про стягнення аліментів, а тому відсутні підстави для притягнення його до відповідальності за несплату аліментів.

Позивач ОСОБА_2 частково погодилась із доводами апеляційної скарги, вказуючи що заборгованість по аліментам відповідач виплачує на підставі виконавчого листа, виданого на виконання заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року. Проте просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 14 липня 2007 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Гірською сільською радою Бориспільського району, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис за №9. Від шлюбу мають двоє дітей : сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 15 липня 2008 року та серії НОМЕР_2 від 19 березня 2015 року (а.с.6, 7).

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 06 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 травня 2017 року (а.с.8-10).

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 10 березня 2017 року (а.с.11-13) з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 лютого 2017 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей, що викликані особливими обставинами, суд першої інстанції вважав доведеними обставини про те, що ОСОБА_2 витратила грошові кошти в розмірі 3750 грн. на розвиток здібностей сина ОСОБА_5 . Крім того, вона витратила грошові кошти в розмірі 1334 грн. 99 коп. на медичне обстеження дочки ОСОБА_7 та її консультації у лікаря гастроентеролога. Зазначені витратипідтверджуються копією путівки на екскурсійну подорож (а.с.18) та копіями актів про надання медичних послуг пацієнту (а.с.14-17). Загальний розмір додаткових витрат на дітей становить 5084 грн. 99 коп. Участь обох батьків у вказаних витратах є однаковою.

Виходячи із вимог ст. 185 СК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути додаткові витрати на дітей, що викликані особливими обставинами, в розмірі 2542 грн. 49 коп. - половину від понесених витрат позивачем.

Відмовляючи у стягненні додаткових витрат на суму 10 000 грн., що заявлені позивачем до стягнення як витрати на майбутнє, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що у майбутньому виникне потреба в додаткових витратах на дітей в розмірі 10 000 грн.

Оскільки рішення у вказаній частині відповідачем не оскаржується, тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментах, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 неналежним чином виконує обов`язок по сплаті аліментів на утримання дітей, тому у нього виникла заборгованість в розмірі 39 014 грн. 99 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відхиляючи заперечення представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_6 про те, що стягнення заборгованості даним рішенням призведе до подвійного стягнення аліментів, суд виходив з того, що такі доводи спрямовані виключно на незаконне звільнення ОСОБА_7 від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання по сплаті присуджених аліментів.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також зазначені висновки не відповідають обставинам справи.

Згідно з ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Частиною 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом .

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 756/13754/14-ц , порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» ( у редакції на час виникнення спірних правовідносин), тому суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Якщо розмір заборгованості сторонами не оспорений, заборгованість за аліментами, визначена державним виконавцем, має стягуватися на підставі Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем без ухвалення рішення суду щодо стягнення цієї заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.01.2019 року та станом на 01.11.2019 року державним виконавцем Уманського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області Галиченко Б.С. було виконано розрахунки заборгованості по аліментах по виконавчому листу від 17.04.2017 року, виданому Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з боржника ОСОБА_7 на користь стягувача ОСОБА_2 ( а.с. 51, 67).

Відповідно до вказаних розрахунків, сума заборгованості на 01.01.2019 року становила 57 254 грн. 15 коп. Починаючи з квітня 2019 року відповідач ОСОБА_7 розпочав погашення заборгованості та сплату щомісячних платежів, сплативши за період з квітня по жовтень 2019 року аліментів на суму 38 949 грн. Сума заборгованості станом на 01 листопада 2019 року становить 39 014 грн. 99 коп.

Жодних даних про те, що стягувач чи боржник не погоджуються з вказаною сумою заборгованості та оспорюють її, матеріали справи не містять.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтвердила, що відповідач ОСОБА_7 здійснює погашення заборгованості, розмір якої визначено у вищевказаних розрахунках, на підставі виконавчого листа № 2/359/1129/2017 від 17.04.2017 року.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необхідності стягнення заборгованості по аліментам, стягнутим за рішенням суду від 10 березня 2017 року, оскільки, враховуючи положення ст. ст. 194 - 195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

У зв`язку з відсутністю спору між сторонами щодо розміру заборгованості за аліментами вона стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. У протилежному випадку це призведе до подвійного стягнення аліментів за оскаржуваним рішенням суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача у цій частині є обґрунтованими, а тому оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості за аліментами у розмірі 39 014 грн. 99 коп. підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені за несплату аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що пеня за прострочення сплати аліментів становить суму 39 282 грн. 44 коп., що підтверджується письмовим розрахунком позивача, викладеним у заяві про збільшення розміру позовних вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги у цій частині, суд першої інстанції врахував положення ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до якої не допускається стягнення пені в розмірі, що перевищує 100 відсотків заборгованості. Тому суд визначив розмір пені в сумі заборгованості, що виникла станом на 01 листопада 2019 року, - 39 014 грн. 99 коп.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується лише частково, оскільки вони зроблені з неправильним застосуванням положень ст. 196 СК України та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

Отже, у будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України ( в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача щодо нарахування пені лише за ту кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, оскільки вони суперечать як вимогам ст. 196 СК України, так і правовим висновкамВеликої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, позивач просила стягнути пеню, нараховану на суму аліментів, що підлягали до сплати у період з 06 лютого 2017 року по травень 2018 року, та не були сплачені станом на 22 червня 2018 року ( день подання позовної заяви).

Перевіряючи розрахунок заборгованості, виконаний позивачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правильність наведеного розрахунку, відповідно до якого загальна сума розмірів пені, нарахованих на кожен окремий місячний платіж за період з 06 лютого 2017 року по 31 травня 2018 року, становить 39 282 грн. 44 коп.

Однак, визначаючи пеню у сумі 39 014 грн. 99 коп. як встановлене ч. 1 ст. 196 СК України обмеження розміру пені 100 відсотками заборгованості, суд помилково прийняв до уваги зазначену суму, яка є 100 % загальної суми заборгованості, що існувала станом на 01 листопада 2019 року, оскільки така заборгованість була визначена державним виконавцем за весь період несплати аліментів з лютого 2017 року по жовтень 2019 року, за мінусом платежів, здійснених на погашення заборгованості у період з квітня по жовтень 2019 року.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги, що розрахунок, виконаний позивачем, уже містить обмеження суми нарахованої пені 100 відсотками заборгованості, що встановлене ч. 1 ст. 196 СК України.

На думку колегії суддів, обмеження суми пені 100 відсотками заборгованості слід обчислювати шляхом додавання 100% розміру заборгованості по кожному із прострочених місячних платежів, що відповідатиме вимогам ч. 1 ст. 196 СК України, а не загальною сумою заборгованості, яка існувала на певний період часу.

Враховуючи викладене, колегія суддів також вважає правильним проведений позивачем розрахунок, з яким погодився суд першої інстанції. Наприклад:

За березень 2017 року несплачена сума аліментів (тобто заборгованість за один місячний платіж) становить 2672 грн. Розрахунок пені є наступним: 2672 грн. х 1% х 478 днів прострочення = 12 772 грн. 16 коп. Проте оскільки пеня не може бути більшою 100% заборгованості, то сума пені становить 2672 грн.

За квітень 2017 року несплачена сума аліментів складає 1860 грн. Розрахунок пені є наступним: 1860 грн. х 1% х 447 днів прострочення = 8314 грн. 20 коп., проте враховується обмеження 100 % заборгованості, тому сума пені становить 1860 грн.

За травень 2017 року сума несплачених аліментів становить 1860 грн. Розрахунок пені є наступним: 1860 грн. х 1% х 417 днів прострочення = 7756 грн. 20 коп., проте враховується обмеження 100 % заборгованості, тому сума пені становить 1860 грн.

За жовтень 2017 року сума несплачених аліментів становить 3147 грн., тому розрахунок пені є наступним: 3147 грн. х 1% х 294 дні прострочення = 8308 грн. 08 коп., проте враховується обмеження 100 % заборгованості, тому сума пені становить 3147 грн.

За лютий 2018 року сума несплачених аліментів складає 3147 грн., тому пеня становить: 3147 грн. х 1% х 141 день прострочення = 4437 грн. 27 коп., проте враховується обмеження 100 % заборгованості, тому сума пені становить 3147 грн.

Оскільки позивачем обмежено період нарахування пені не днем сплати заборгованості, яку відповідач став погашати лише у квітні 2019 року, а днем звернення до суду - 22 червня 2018 року, то пеня за квітень 2018 року та квітень 2018 року є меншою, ніж 100 % заборгованості за відповідні місяці, а саме:

За квітень 2018 року сума несплачених аліментів становить 3147 грн., тому сума пені становить: 3147 грн. х 1% х 82 дні прострочення = 2580 грн. 54 коп.

За травень 2018 року сума несплачених аліментів становить 3147 грн., а нарахована сума пені - 1636 грн. 44 коп.

Таким чином, загальна сума пені становить : 2099 грн. 46 коп. + 2672 грн. + ( 1860 грн. х 3 місяці) + ( 1944 грн. х 3 місяці) + (3147 грн. х 6 місяців) + 2580 грн. 54 коп. +1636 грн. 44 коп. = 39 282 грн. 44 коп.

Зазначений розрахунок по сумі пені співпадає з сумою заборгованості за відповідний період часу, наведеній у розрахунку заборгованості, виконаному державним виконавцем державним виконавцем Уманського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області Галиченко Б.С., який визнається відповідачем.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильності розрахунку пені, прийнятого до уваги судом першої інстанції, є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача у тій частині, що судом першої інстанції не було належним чином з`ясовано та прийнято до уваги ту обставину, що постановою державного виконавця від 11 травня 2019 року боржника піддано штрафу на користь стягувача на суму 10 110 грн. 90 коп.

Як вбачається з постанови від 11 травня 2019 року, державним виконавцем встановлено, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання (пред`явлено 18.04.2018 року) у боржника ОСОБА_7 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком становить 50 554 грн. 49 коп. Тому за несплату аліментів на боржника ОСОБА_7 накладено штраф у розмірі 20% від суми боргу на користь стягувача ОСОБА_2 у розмірі 10 110 грн. 90 коп. ( а.с. 76).

Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки судом першої інстанції вимоги зазначеної норми ст. 196 СК України враховано не було, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення у вказаній частині з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог. Отже, сума пені, яка становить 39 282 грн. 44 коп., підлягає зменшенню на розмір штрафу, визначений постановою державного виконавця в сумі 10 110 грн. 90 коп. Тому сума пені, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить : 39 282 грн. 44 коп. - 10 110 грн. 90 коп. = 29 171 грн. 54 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити у повному обсязі з тих підстав, що заборгованість за аліментами виникла не з його вини, оскільки про заочне рішення про стягнення аліментів відповідач дізнався лише від державного виконавця, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з наступних підстав.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року встановлено, що відповідач ОСОБА_7 проживає окремо від дітей, які мешкають з матір`ю ОСОБА_2 , матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, що стало підставою для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку ( доходу).

Стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Таким чином, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами Сімейного кодексу України, а тому, будучи обізнаним про свій обов`язок утримувати двох малолітніх дітей, які залишились проживати з позивачем, відповідач повинен був прийняти заходи для своєчасного перерахування коштів на утримання дітей.

Оскільки відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, зазначене свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає в усіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Однак відповідачем не надано доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин.

Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача щодо його необізнаності про наявну заборгованість зі сплати аліментів, як підстави для відмови у позові про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за певний період, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відповідачем не доведено.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за несплату аліментів, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментах та про часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені, на суму 29 171 грн. 54 коп.

В частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей - рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року - скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей та пені за несплату аліментів та прийняти постанову:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за несплату аліментів, що підлягали до сплати у період з 06 лютого 2017 року по 31 травня 2018 року, на суму 29 171 (двадцять дев`ять тисяч сто сімдесят одна) грн. 54 коп.

В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Сторони: позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.