УХВАЛА

26 березня 2020 року

м. Київ

справа №398/3106/18

провадження № 61-4303ск20

Верховний Суд у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Олександрійської міської ради Кіровоградської області на постанову Кропивницького апеляційного суду від 06 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області та Управління житлово-комунального господарства, архітектури та містобудування Олександрійської міської ради Кіровоградської області, третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області та Управління житлово-комунального господарства, архітектури та містобудування Олександрійської міської ради Кіровоградської області про стягнення майнової шкоди, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі договору дарування від 28 лютого 2009 року їй належить Ѕ частина житлового будинку загальною площею 117,6 кв.м. з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 . Зазначена частина будинку була їй подарована ОСОБА_3 .

Кінцевим співвласником іншої Ѕ частини будинку, яка на плані позначена, як квартира АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 зазначила, що будинок, який перебуває у спільній частковій власності сторін, збудовано у 1917 році. У зв`язку із тривалим терміном експлуатації його конструкції зносилися та потребують ремонту. Олександрійська міська рада належним чином не виконувала обов`язки з утримання частини будинку, яка перебувала у власності місцевої громади, що привело до руйнації будинку. За період з 2009 року жодні ремонті роботи відповідачем не проводились.

Безвідповідальні дії відповідача призвели до руйнування частини будинку, що належить відповідачу, та завдали позивачу матеріальної шкоди у зв`язку з тим, що частина будинку, яка належить відповідачу нерозривно пов`язана з частиною, яка належить позивачу і є одним цілим, технічно незадовільний стан іншої частини будинку впливає на технічний стан всього будинку.

Висновком експертного дослідження від 31 серпня 2017 року встановлено, що Ѕ частина будинку АДРЕСА_1 , яка належить до комунальної власності Олександрійської міської ради перебуває в аварійному стані. Стан аварійності спричинений неналежним утриманням її власником.

Шкода, завдана частині будинку, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з аварійністю Ѕ житлового будинку, яка належить Олександрійській міській раді.

На підставі вищенаведеного позивач просила суд стягнути із відповідачів на її користь 32862 грн. завданої майнової шкоди та судові витрати.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 06 лютого 2020 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області задоволено, а у задоволенні позовних вимог до Управління житлово-комунального господарства, архітектури та містобудування Олександрійської міської ради Кіровоградської області відмовлено.

03 березня 2020 року Олександрійська міська рада Кіровоградської області подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 06 лютого 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Даний закон набрав чинності 08 лютого 2020 року. Касаційна скарга надіслана засобами поштового зв`язку 03 березня 2020 року, тобто, після набрання чинності вказаним законом, а відтак під час вирішення питання про прийняття даної касаційної скарги до розгляду суду слід керуватися положеннями процесуального законодавства, чинного станом на день подання касаційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у даній справі заявлена ціна позову 32862 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує суму ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. Однак, таких доводів касаційна скарга не містить.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначена справа є справою малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки Олександрійська міська рада Кіровоградської області подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Олександрійської міської ради Кіровоградської області на постанову Кропивницького апеляційного суду від 06 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області та Управління житлово-комунального господарства, архітектури та містобудування Олександрійської міської ради Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик