УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року

м.Суми

Справа №587/2372/19

Провадження № 22-ц/816/1027/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С.С. (суддя-доповідач),

суддів: Кононенко О.Ю., Хвостика С.Г.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у листопаді 2019 року, ОСОБА_1 просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь суму боргу за договором позики від 01.11.2017 року в розмірі 2 782 500,00 грн, суму 3 % річних у розмірі 147 510,62 грн, суму індексу інфляції у розмірі 1 153 743,75 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 01.11.2017 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2782500,00 гривень, що було еквівалентно 105000,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.02.2018 року, однак вчасно їх не повернув, тим самим не виконавши взятих на себе грошових зобов`язань.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18.02.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 782 500, 00 грн основного боргу за договором позики, 393 074,50 грн індексу інфляції за порушення умов договору позики та суму трьох відсотків річних за невиконання умов договору позики у розмірі 147 510,62 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Цюпка О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Ухвалами Сумського апеляційного суду від 27.03.2020 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду.

02.04.2020 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій останній просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми стягнення 3 332 690,12 грн.

Заява обґрунтована тим, що вказана сума стягнення на сьогодні є надмірною, а відповідач вчиняє дії щодо переховування та відчуження свого майна з метою неповернення боргу та ухилення від виконання рішення суду. Крім того, на адресу позивача почали надходити дзвінки від невідомих осіб з погрозами, щоб він відмовився від стягнення коштів з відповідача. Зазначає, що раніше відповідач запевняв,що віддасть борг та врегулює спір добровільно, а в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі вказує, що жодних коштів не отримував.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 цього Кодексу позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України, поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову обгрунтувань та матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував боргові зобов`язання перед позивачем протягом більше півтора року (з моменту виконання зобов`язання за договором - 01.02.2018 року до моменту пред`явлення позову - 08.11.2019 року), та вказані зобов`язання не забезпечені ані майном відповідача, ані в будь-який інший спосіб. Крім того, при поданні апеляційної скарги відповідачем долучено довідку, за якою останній за 2019 рік доходів не отримував (а.с. 83), а з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач з травня 2018 року підприємницьку діяльність не здійснює.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернулась до суду, оскільки реалізація ОСОБА_2 свого майна може призвести до ускладнення виконання рішення суду.

Позивачем обґрунтовано доведено наявність зв`язку між заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Відтак, враховуючи предмет даного позову, наявні в матеріалах справи докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку між заходом до забезпечення позову (арешт майна) та предметом позовних вимог, сумою стягнення вимог позову, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми стягнення 3 323 085 грн 12 коп.

Керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260, 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми стягнення 3 323 085 (три мільйони триста двадцять три тисячі вісімдесят п`ять) грн 12 коп.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик