Провадження № 2/369/496/20
РІШЕННЯ

Іменем України

27.03.2020 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Дубас Т.В.,

при секретарі - Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру земельної ділянки та її поділ з визнанням права власності на частки земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення розміру земельної ділянки та її поділ з визнанням права власності на частки земельної ділянки.

Свої позовні вимоги мотивує наступним.

Відповідно до рішення Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 серпня 2010 року затверджена технічна документація та передано у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1208 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

20 травня 2016 року Пархомчуком Ю.А. державним реєстратором Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району Київської області» на підставі рішення Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 серпня 2010 року здійснено запис про право власності номер: 24.

За вказаним записом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за нами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстроване право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1208 га, кадастровий номер :01:009:0296, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 (десять).

Вважає, що вказана земельна ділянка підлягає поділу між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 49/100 частин земельної ділянки, а за ОСОБА_2 - права власності на 51/100 частин земельної ділянки.

Вказані частки земельної ділянки відповідають їхнім часткам житлового будинку АДРЕСА_2

Рішенням Києво -Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2001 року у справі № 2-115/01, яке набрало законної сили 7 лютого 2001 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було здійснено поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_2 та виділено в користування земельні ділянки.

Вказаним рішення за ОСОБА_1 визнано право власності на 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 та мені виділено в натурі приміщення: ІІ - котельню 6,2 м2; ІІІ -льох 33,2 м2; V- веранда 6,35 м2; 1-2 - 5,7 м2; 1-10 - 22,9 м2; 1-11 - 14,7 м2; 1-12 - 21,5 м2; 1-13 - 21,1 м2; 1-14 - 2,8 м2; 1-15 - 4,3 м2; балкон - 2 шт, балкон на перекритті веранди; льох під верандою; сходинки; надвірні споруди: сарай для тварин; огорожа з хвильового шиферу; огорожа з бетону; ворота; мостіння.

Вказаним рішення за ОСОБА_2 визнано право власності на 51/100 частину житлового будинку АДРЕСА_2 та мені виділено в натурі приміщення: І - гараж 40,6 м2; ІV - комора 10,6 м2; V- веранда 6,35 м2; 1-2 - 4,6 м2; 1-3 - 20,6 м2; 1-4 - 9,1 м2; 1-5 - 9,5 м2; 1-6 - 14,5 м2; 1-7 - 5,8 м2; 1-8 - 1,8 м2; 1-9 - 4,3 м2; ганок на вісім сходинок; льох під верандою; надвірні споруди: літня кухня; сарай; огорожа з прямого шиферу; огорожа з хвильового шиферу; огорожа з металевої сітки; огорожа з бетону; ворота, підпірна стінка; мостіння; мостіння.

Виділено в користування ОСОБА_1 земельну ділянку 1229 кв.м, в тому числі частину ділянок загального користування.

Виділено в користування ОСОБА_2 земельну ділянку 1229 кв.м, в тому числі частину ділянок загального користування.

За вказаним рішенням в його користування перейшов ввесь другий поверх житлового будинку, частина льоху під будинком та під верандою з окремим входом сходинки; надвірні споруди: сарай для тварин; огорожа з хвильового шиферу; огорожа з бетону; ворота; мостіння.

Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2001 року у справі № 2-115/01 Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації Київської області за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 49/10 житлового будинку в АДРЕСА_1 про що зроблений2 відповідний запис в Книгу № 1 за № 285 від 12 червня 2001 року.

20 серпня 2014 року Камлик С.О , державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2001 року у справі № 2-115/01 здійснено запис про право власності номер: 6804111.

За вказаним записом Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 49/10 об`єкта нерухомого майна 24 - житловий будинок об`єкт житлової нерухомості загальною площею 287,5 кв.м житловою площею 98,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.

За час який пройшов після винесення вказаного судового рішення, виділені судом в користування земельні ділянки оформлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у приватну власність кожного із них.

Крім того відповідно до рішення Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 серпня 2010 року була затверджена технічна документація та передано у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1208 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 про що здійснений відповідний запис від 20 травня 2016 року номер: 24 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до висновку оцінювача про вартість об`єкта оцінки від 22 листопада 2019 року ринкова вартість ділянки площею 0,1208 га, кадастровий номер :01:009:0296, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 становить ) без урахування ПДВ 179 685 грн 00 коп (сто сімдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять грн. 00 коп).

З врахування ринкової вартості вказаної земельної ділянки визначена ціна позову ПДВ 179 685 грн 00 коп та сплачений судовий збір в розмірі 1% ціни позову, що дорівнює 1 796 грн 85 коп. При цьому вимоги про стягнення з відповідачки витрат по сплаті судового збору мною не заявляються.

Просив суд визначити частки співвласників земельної ділянки площею 0,1208 га, кадастровий номер :01:009:0296, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 - 49/100 (сорок дев`ять сотих), ОСОБА_2 51/100 (п`ятдесят одну соту).

В порядку поділу земельної ділянки площею 0,1208 га, кадастровий номер :01:009:0296, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1:

- визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 49/100 (сорок дев`ять сотих) земельної ділянки площею 0,1208 га, кадастровий номер :01:009:0296, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1.

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 51/100 (п`ятдесят одну соту) земельної ділянки площею 0,1208 га, кадастровий номер :01:009:0296, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1.

Право сумісної власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку визнати припиненим.

11.03.2020 року в судове засідання представник позивача не з`явився, подав через канцелярію заяву про слухання справи без його присутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

11.03.2020 року в судове засідання відповідачем подана заява про слухання справи без її присутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 серпня 2010 року затверджена технічна документація та передано у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1208 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

20 травня 2016 року Пархомчуком Ю.А. державним реєстратором Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району Київської області» на підставі рішення Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 серпня 2010 року здійснено запис про право власності номер: 24.

За вказаним записом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за нами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстроване право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1208 га, кадастровий номер :01:009:0296, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1.

Вказана земельна ділянка підлягає поділу між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 49/100 частин земельної ділянки, а за ОСОБА_2 - права власності на 51/100 частин земельної ділянки.

Вказані частки земельної ділянки відповідають їхнім часткам житлового будинку АДРЕСА_2

Рішенням Києво -Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2001 року у справі № 2-115/01, яке набрало законної сили 7 лютого 2001 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було здійснено поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_2 та виділено в користування земельні ділянки.

Вказаним рішення за ОСОБА_1 визнано право власності на 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 та мені виділено в натурі приміщення: ІІ - котельню 6,2 м2; ІІІ -льох 33,2 м2; V- веранда 6,35 м2; 1-2 - 5,7 м2; 1-10 - 22,9 м2; 1-11 - 14,7 м2; 1-12 - 21,5 м2; 1-13 - 21,1 м2; 1-14 - 2,8 м2; 1-15 - 4,3 м2; балкон - 2 шт, балкон на перекритті веранди; льох під верандою; сходинки; надвірні споруди: сарай для тварин; огорожа з хвильового шиферу; огорожа з бетону; ворота; мостіння.

Вказаним рішення за ОСОБА_2 визнано право власності на 51/100 частину житлового будинку АДРЕСА_2 та мені виділено в натурі приміщення: І - гараж 40,6 м2; ІV - комора 10,6 м2; V- веранда 6,35 м2; 1-2 - 4,6 м2; 1-3 - 20,6 м2; 1-4 - 9,1 м2; 1-5 - 9,5 м2; 1-6 - 14,5 м2; 1-7 - 5,8 м2; 1-8 - 1,8 м2; 1-9 - 4,3 м2; ганок на вісім сходинок; льох під верандою; надвірні споруди: літня кухня; сарай; огорожа з прямого шиферу; огорожа з хвильового шиферу; огорожа з металевої сітки; огорожа з бетону; ворота, підпірна стінка; мостіння; мостіння.

Виділено в користування ОСОБА_1 земельну ділянку 1229 кв.м, в тому числі частину ділянок загального користування.

Виділено в користування ОСОБА_2 земельну ділянку 1229 кв.м, в тому числі частину ділянок загального користування.

За вказаним рішенням в його користування перейшов ввесь другий поверх житлового будинку, частина льоху під будинком та під верандою з окремим входом сходинки; надвірні споруди: сарай для тварин; огорожа з хвильового шиферу; огорожа з бетону; ворота; мостіння.

Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2001 року у справі № 2-115/01 Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації Київської області за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 49/10 житлового будинку в АДРЕСА_1 про що зроблений2 відповідний запис в Книгу № 1 за № 285 від 12 червня 2001 року.

20 серпня 2014 року Камлик С.О , державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2001 року у справі № 2-115/01 здійснено запис про право власності номер: 6804111.

За вказаним записом Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за мною, ОСОБА_1 , зареєстровано право власності на 49/10 об`єкта нерухомого майна 24 - житловий будинок об`єкт житлової нерухомості загальною площею 287,5 кв.м житловою площею 98,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.

За час який пройшов після винесення вказаного судового рішення виділені в користування земельні ділянки, оформлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у приватну власність.

Крім того відповідно до рішення Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 серпня 2010 року була затверджена технічна документація та передано у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1208 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 про що здійснений відповідний запис від 20 травня 2016 року номер: 24 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до висновку оцінювача про вартість об`єкта оцінки від 22 листопада 2019 року ринкова вартість ділянки площею 0,1208 га, кадастровий номер :01:009:0296, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 становить ) без урахування ПДВ 179 685 грн 00 коп (сто сімдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять грн. 00 коп).

З врахування ринкової вартості вказаної земельної ділянки визначена ціна позову ПДВ 179 685 грн 00 коп та сплачений судовий збір в розмірі 1% ціни позову, що дорівнює 1 796 грн 85 коп. При цьому вимоги про стягнення з відповідачки витрат по сплаті судового збору мною не заявляються.

Станом на 7 лютого 2001 року (на дату набуття законної сили рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2001 року у справі № 2-115/01) та 12 червня 2001 року (на дату реєстрації вказаного рішення в Києво-Святошинському БТІ) діяла ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України 1990 року, яка передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з нею переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачене в договорі відчуження будівлі і споруди.

Відповідно до чинної на цей час ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу України 1990 року використання та розпорядження земельною ділянкою, яка належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначається співвласниками житлового будинку, господарських будівель та споруд і земельної ділянки пропорційно розміру часток в спільній власності на даний будинок, господарські будівлі та споруди.

Ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла з 1 січня 2002 року до 2 травня 2009 року, передбачала, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 5 березня 2009 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» стаття 125 Земельного кодексу викладена в наступній редакції, яка є чинною до цього часу «Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав».

П.п. «е» п. 5 розділу VІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 7 липня 2011 «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що з 1 січня 2013 року стаття 126 Земельного кодексу України буде діяти в наступній редакції «Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В цій редакції ст.126 Земельного кодексу України діє з 1 січня 2013 року по даний час.

Тобто з 1 січня 2013 року реєстрація прав на нерухоме майно передбачена нормами Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції Закону України від 05.11.2009 р. N 1702-VI), яка є чинною і на даний час, передбачає,що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції Закону України від 05.11.2009 р. N 1702-VI)передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Згідно ч.1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Ч. 1 та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч. 4 ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Ч. 5 ст. 89 Земельного кодексу України передбачає, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним, документа, який посвідчує його право власності.

Ст. 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

П. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

При цьому абз. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 3, 11, 15, 16, 316 - 319, 321, 325, 328, 373, 374, 377, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 78, 79 - 81, 86, 89, 120, 125, 126, 152, 158 Земельного кодексу України керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 206, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру земельної ділянки та її поділ з визнанням права власності на частки земельної ділянки - задовольнити.

визначити частки співвласників земельної ділянки площею 0,1208 га, кадастровий номер :01:009:0296, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 - 49/100 (сорок дев`ять сотих), ОСОБА_2 51/100 (п`ятдесят одну соту).

В порядку поділу земельної ділянки площею 0,1208 га, кадастровий номер :01:009:0296, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1:

- визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 49/100 (сорок дев`ять сотих) земельної ділянки площею 0,1208 га, кадастровий номер :01:009:0296, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1.

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 51/100 (п`ятдесят одну соту) земельної ділянки площею 0,1208 га, кадастровий номер :01:009:0296, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1.

Право сумісної власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку визнати припиненим.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 .

Суддя: Дубас Т.В.