печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

24 березня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Соколова О.М.

секретаря судового засідання: Проскурні А.Г.

справа № 757/60435/18-ц

учасники:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Печерська районна у м. Києві державна адміністрація

вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Печерська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що він проживає у вказаній квартирі з 1967 року. На даний час квартира не приватизована. Також у даній квартирі зареєстрований його брат. Відповідач з 1991 року у зазначеній квартирі не проживає, спірною квартирою не користується. Таким чином відповідач в квартирі за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, залишивши квартиру добровільно, витрат по сплаті житлово-комунальних послуг не несе, особистих речей в квартирі не має. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі перешкоджає вільному розпорядженні позивачем.

В судове засідання представник позивача не з`явився, проте подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про місце день і час розгляду справи повідомлена належним чином.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 72 Житлового кодексу Української РСР визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Також згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення за тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається протягом шести місяців.

Аналіз вказаних положень закону свідчить, що законодавець однозначно пов`язує та ставить можливість визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в залежність від факту та строку непроживання такої особи у житловому приміщенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доказами про не проживання члена сім`ї можуть бути будь-які фактичні дані, зокрема:-документи, які підтверджують, що позивач є власником житла (договір купівлі-продажу, договір дарування, свідоцтво про право на спадщину та інші);-довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб-акти обстеження умов проживання;-показання свідків, які підтвердять у суді факт не проживання особи в житловому приміщенні;-інші докази, зокрема: утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо.

Проте, позивачем не надано правовстановлюючих документів, що підтверджують його право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та актів обстеження умов проживання.

Також позивачем вказано, що відповідач виїхав в інший населений пункт, проте доказів на підтвердження вказних обставни суду не надано.

Окрім того, наданий представником позивача акт про фактичне не проживання особи у підтвердження викладених у позовній заяві обставин, судом як належний та допустимий доказ не береться до уваги, оскільки не можливо встановити однозначні обставини, а саме те, що з нього не зрозуміло чи дійсно дані особи, які підписались у акті зареєстровані за вказаною адресою, чи фактично проживають за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, надані позивачем докази, є недостатніми, те, що викладені у позовній заяві обставини позивачем в належний спосіб не доведені, не надано належних та допустимих доказів порушення його прав відповідачем, що унеможливлює однозначно встановити строк не проживання відповідача за місцем реєстрації, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Печерська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М.Соколов