ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1640/19 Номер провадження 22-ц/814/1044/20Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув у м.Полтаві в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 03 лютого 2020 року (час ухвалення судового рішення з 14:41:56 год. по 14:58:44 год., дата виготовлення повного тексту рішення - 10 лютого 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування понесених витрат на оплату житлово комунальних послуг.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, після збільшення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь Ѕ частину витрат з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 13 092,50 грн.

В обґрунтування позову вказував, що він та відповідач є співвласниками у рівних частках квартири АДРЕСА_1 . Майже весь час він сам сплачує комунальні послуги за квартиру, відповідач не відшкодовує йому понесені витрати.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 08 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 769,85 грн., сплачених за надані житлово-комунальні послуги. Вирішено питання судових витрат. Роз`яснено порядок оскарження заочного рішення суду.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 10 грудня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду, скасовано заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 08 серпня 2019 року, справу призначено до розгляду.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 03 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на постанови ВС від 24.04.2019 року у справі № 755/19314/13-ц, від 06.05.2019 року у справі № 712/10644/16-ц стверджував про хибність висновків суду першої інстанції.

У відзиві ОСОБА_2 , посилаючись на нормативні акти, якими врегульовані правовідносини з надання комунальних послуг, стверджує, що позивачем не доведений факт проживання відповідача у спірній квартирі, отже і не доведений факт користування комунальними послугами. За таких обставин відповідач вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини 1 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 28.08.1996р. року ОСОБА_1 придбав в ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5-8).

Ршенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 жовтня 2013 року, розділено спільне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - останній виділено у власність Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.9 -10).

Відповідно до договору дарування від 21.05.2019 року ОСОБА_2 передала у власність доньці ОСОБА_5 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.140-143).

Зідно довідки ГЖЕД-6 від 22.03.2011 року станом на 22.07.2011 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані крім позивача ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , їхня донька ОСОБА_6 (1995 р.н.), ОСОБА_7 (1997 р.н.) (а.с.13).

Відповідно довідки Української Академії друкарства ОСОБА_7 зареєстрована з 19.10.2017 року у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.106).

Згідно копії паспорта ОСОБА_2 остання знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 27.05.2019 року (а.с.138).

Станом на 05.02.2019 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований лише ОСОБА_1 (а.с.13).

Водночас позивачем підтверджено, що у вказаній квартирі проживали їх спільні з відповідачем доньки ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та її діти.

Як вбачається із наданих позивачем квитанцій за період з 01.01.2017 року по 01.02.2019 року позивачем сплачено:

за послуги централізованого опалення та послуги з централізованого водопостачання гарячої води - 17 962,64 грн.;

за послуги з надання електроенергії - 250 грн.;

за послуги зі споживання природного газу - 2 974,38 грн.;

за послуги з водопостачання та водовідведення 2 352,69 грн.,

а всього 23539,71 грн. ( а.с.16-17).

Згідно копії довідки Абонентської служби «Полтаватеплоенерго» №7516 від 12.02.2019 за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість за опалення та гаряче постачання за станом на 01.02.2019 року становить 1 939,17 грн. (а.с.14).

Згідно копії довідки КП «ЖЕО-2» від 11.02.2019 року заборгованість за оплату по квартплаті та комунальним послугам за станом на 01.02.2019 року становить 695,44 грн. (а.с.15).

Крім того, позивачем надані рахунки на оплату послуг теплопостачання за лютий 2019 р. на суму 1 268,62 грн., за березень 2019 р. - 1 054,29 грн., за квітень 2019 р. - 322,38 грн.

Учасниками справи не заперечуються такі обставини: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії; квартира АДРЕСА_1 обладнана лічильниками обліку гарячої, холодної води, електроенергії та природного газу; відповідач ОСОБА_2 з 2014 року фактично проживає за іншою адресою.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не проживала у відповідний період у квартирі АДРЕСА_1 та, відповідно, не була споживачем комунальних послуг.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом частини першої ст.321 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно статті першої ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» під комунальними послугами розуміється результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст.13 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Надання цих послуг здійснюється на підставі договору.

При цьому у разі коли об`єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка у договорі.

Згідно ст.1, п.5 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. При цьому, споживач це - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири у разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

Згідно з цими Правилами мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється:

- за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря);

- за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць;

- за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року.

Пунктами 9-23 Правил визначено, що оплата послуг з водопостачання холодної, гарячої води і водовідведення здійснюється згідно показань засобів обліку води, а центральне опалення - згідно засобів обліку теплової енергії по будинку чи поквартирно.

Пунктами 24-28 Правил визначено, що послуги з централізованого опалення можуть бути припиненими виключно за певних умов.

Згідно розділів 3 та 6 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики № 28 від 31.07.1996 року, які були чинними до 11.06.2018 року, оплата за послуги з електропостачання здійснюється за фактичне отримання послуг споживачем згідно показань лічильника.

Аналогічні норми містяться і у Правилах роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 року.

Згідно Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, оплата за послуги з газопостачання також здійснюється за фактичне споживання природного газу згідно показань приладів обліку споживання.

Аналіз наведених нормативних актів дає підстави для висновку про те, що витрати власника на сплату послуг з постачання холодної та гарячої води і водовідведення, постачання природного газу, електричної енергії, не є витратами, які входять до складу витрат на утримання, управління і збереження майна (квартири) у розумінні ст.360 ЦК України, оскільки відсутність у квартирі газу, електричної енергії, холодної та гарячої води не призводить до погіршення фізичних властивостей квартири, її руйнування, а наявність водовідведення, водопостачання (холодна та гаряча вода), газопостачання, постачання електроенергії є додатковими благами, необхідними для використання квартири її мешканцями, плату за які вони вносять згідно тарифу за фактично отримані обсяги згідно показань лічильників.

Житлово-комунальні послуги з утримання будинків та прибудинкової території, а також централізоване опалення за своїм змістом є такими, що надаються незалежно від наявності фактичного проживання власника (користувача), оскільки є необхідними для утримання і збереження майна (квартири), у зв`язку з чим тягар з оплати цих послуг несуть власники (співвласники) квартири незалежно від проживання у ній.

У позовній заяві ОСОБА_8 просить стягнути витрати за користування комунальними послугами: з централізованого опалення і постачання гарячої води, холодного водопостачання і водовідведення, газо - і електропостачання.

При цьому у заявлених вимогах ОСОБА_8 не розмежовує витрати на централізоване опалення і гаряче водопостачання.

У заяві про збільшення позовних вимог ОСОБА_8 просив стягнути з відповідача половину витрат за послуги з центрального опалення квартири за лютий, березень, квітень 2019 року: 2 654 грн. 29 коп./2 = 1 322 грн. 65 коп., проте у підтвердження цих вимог суду надано лише рахунки на сплату вартості послуг з теплопостачання (а.с.201-2013).

Отже, зважаючи на ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України вимоги про стягнення половини вартості послуг з централізованого опалення (теплопостачання) не є доведеними належними і допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування у цій справі правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24 квітня 2019 року (справа № 755/19314/13-ц), від 06 травня 2019 року (справа № 712/10644/16-ц), не можуть бути прийняті до уваги, так як у зазначених справах малися відмінні фактичні обставини, а саме не заперечувався (був підтверджений) факт користування відповідачем квартирою (проживання у ній).

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 03 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06 квітня 2020 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов