ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року

м. Черкаси

справа № 696/434/18

провадження № 22-ц/821/752/20

категорія на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

секретар: Анкудінов О.І.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представник відповідачів: - адвокат Акаєва Наталія Валеріївна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп» на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2020 року (постановлену в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Опалинської О.П.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі та визнання поновленим договору оренди землі.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

08 травня 2018 року ТОВ «Олімп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі та визнання поновленим договору оренди землі.

12 листопада 2019 року ТОВ «Олімп» звернулося до суду з заявою про залишення позовної заяви без розгляду на підставі ст. 257 ЦПК України.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2020 року позовну заяву залишено без розгляду.

25 лютого 2020 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідачів Аваєвої Н.В. про стягнення судових витрат з позивача на користь відповідачів за надання професійної правничої допомоги в розмірі по 5 000 грн. кожному.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2020 року заяву представника відповідачів ОСОБА_3 В. задоволено.

Стягнуто із ТОВ «Олімп» на користь ОСОБА_4 витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з ТОВ «Олімп» на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5 000 грн.

Задовольняючи заяву представника відповідачів Аваєвої Н.В. суд послався на положення частини 5 статті 142 ЦПК України та частину 3 статті 137 ЦПК України та дійшов висновку, що за наявності доказів про понесені витрати такі підлягають стягненню з позивача у зв`язку з поданням заяви про залишення позову без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У березні 2020 року ТОВ «Олімп» звернулося до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду від 25.02.2020 року.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.02.2020 року та стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказана ухвала є незаконною, та такою, що винесена з грубим порушенням норм процесуального права, та підлягає скасуванню.

Зазначено, що так, дійсно, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина 5 статті 142 ЦПК України).

Проте, жодного факту зловживань процесуальними правами чи будь-яких неправильних дій зі сторони позивача судом першої інстанції встановлено не було.

Вказано, що саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду, як це зробив позивач у даній справі, не є необґрунтованими діями позивача чи зловживанням процесуальними правами, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

У відзив на апеляційну скаргу, що надійшов від представника відповідачів Аваєвої Н.В., зазначено що відповідачі не погоджуються з мотивуванням апеляційної скарги та її вимогами, а ухвала Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2020 року є законною.

Щодо вимог апелянта про стягнення судового збору з відповідачів, адвокат Аваєва Н.В. зазначає, що ЗУ «Про судовий збір» встановлено вичерпний перелік об`єктів справляння судового збору. Оскільки вказаним Законом прямо не передбачено, що оскарження судового рішення, що стосується розподілу судових витрат, має бути сплачено судовий збір немає підстав у сторін судового процесу сплачувати додаткові кошти, зокрема судовий збір.

Позиція апелянта щодо необхідності сплати судового збору з подальшим стягненням його з відповідачів при залишенні позовної заяви без розгляду з ініціативи позивача і при оскарженні компенсації здійснених відповідачами судових витрат не має законодавчого обґрунтування.

Апелянт в апеляційній скарзі не заперечує проти суми (розміру) судових витрат, не заперечує самого факту понесених відповідачами судових витрат у справі, зокрема на правову допомогу, а апеляційну скаргу обґрунтовує процесуальними порушеннями, які відбулися з боку суду.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Олімп» не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Встановлено, що в провадженні Кам`янського районного суду знаходилась справа за позовом ТОВ «Олімп» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі та про визнання поновленим договору оренди землі.

Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 серпня 2018 року цивільну справу за вказаним позовом прийнято до свого провадження.

У листопаді 2019 року ТОВ «Олімп» звернулося до суду із заявою про залишення позову без розгляду на підставі ст. 257 ЦПК України (а.с. 161, Т. 1).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2020 року позовну заяву ТОВ «Олімп» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання поновленим оренди землі залишено без розгляду (а.с. 163, Т. 1).

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

25 лютого 2020 року представник відповідачів адвокат Аваєва Н.В. подала до суду заяву про відшкодування судових витрат понесених відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 165-166, Т.1).

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Адвокат відповідачів Аваєвої Н.В. у заяві про стягнення понесених витрат та у відзиві на апеляційну скаргу посилається, на те, що позивач вчинив активні дії, звернувшись до суду з позовом, що у свою чергу, змусило відповідачів звернутися до адвоката для захисту своїх інтересів.

Також у заяві процитовано норми процесуального права щодо представництва в суді, критеріїв віднесення витрат до таких, що пов`язані з розглядом справи, порядку визначення розміру та відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що представник ТОВ «Олімп» після відкриття провадження у справі, вчиняв процесуальні дії, які передбаченні ст. 43 ЦПК України, а саме заявляв клопотання про витребування доказів, про відкладення розгляду справи, про зменшення розміру позовних вимог що в свою чергу змусило відповідачів вчиняти дії для реагування та захисту своїх прав. Підсумком звернення позивача до суду стало бажання залишити свою позовну заяву без розгляду, що виразилося в процесуальній дії постановлення відповідної ухвали.

Вказане свідчить про те, що позивач вважаючи що його права були порушенні бажав захистити своє право в судовому порядку. Однак, під час тривалого судового розгляду позивач подав заяву про залишення позовних вимог без розгляду не навівши в ній будь яких мотивацій.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судові витрати це фактичні грошові витрати, які пов`язані із зверненням до суду за захистом та організацією і проведенням судового захисту, оплата яких покладається на учасників справи, а у випадку звільнення їх від оплати судових витрат за рахунок держави.

Згідно з частиною 5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 цього ж Кодексу визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат відповідачів на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень до суду надано: копії договорів про надання правничої допомоги від 23.06. 2019 року укладений між відповідачами та адвокатом Аваєвою Н.В.; ордер серія АІ № 1025572 від 24.02.2019 року та 23.06.2019 року; розрахунки витрат до договорів про надання правничої допомоги; акти прийому передачі наданої правової допомоги; рахунок фактуру № 20200224/002 від 24 лютого 2020 року та № 20200224/001 про оплату відповідачами адвокату ОСОБА_5 10000 гривень за надання правничої допомоги; свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю серія ВН №000483.

При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

В зв`язку з вищевикладеним суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, витрати за надання правничої допомоги понесені відповідачами підлягають відшкодуванню в розмірі 10000 гривень. Саме така сума коштів відповідає обсягу виконаних робіт адвокатом.

Доводи апелянта щодо порушення строків подачі заяви відповідачами про відшкодування судових витрат є безпідставними, оскільки 24.02.2020 року в судовому засідання була розглянута заява позивача про залишення позову без розгляду та ухвалою суду задоволена. А 24.02.2020 року представником відповідачів, було подано заяву про відшкодування судових витрат понесених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на правову допомогу, яка ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 25.02.2020 року задоволена в повному обсязі. Отже, відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України відповідачами не порушено строків на подання вказаної заяви.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, доводи, наведені на обґрунтування апеляційної скарги, у тому числі і посилання на практику Верховного Суду, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводиться до переоцінки судом доказів. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 374 та статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп» залишити без задоволення.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі та визнання поновленим договору оренди землі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст виготовлено 16 квітня 2020 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

Л.В. Нерушак