ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» квітня 2020 року

м. Харків

справа № 610/1121/18-ц

провадження № 22ц/818/1677/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , представник відповідача - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 04 грудня 2019 року в складі судді Стригуненко В.М.

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року поштою ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 26 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , згідно умов якого вартість квартири становила 73 000,00 доларів США, з яких 60 000,00 доларів США повинні бути сплачені покупцем до 27 червня 2012 року, а 13 000,00 доларів США - не пізніше 15 вересня 2012 року, що має бути підтверджено нотаріально посвідченою письмовою заявою продавця про отримання грошей.

Вказав, що 26 червня 2012 року між ним та ОСОБА_5 укладений договір поруки, відповідно до якого він зобов`язався відповідати за виконання ОСОБА_2 її зобов`язання перед ОСОБА_5 щодо сплати залишку вартості квартири у розмірі 13 000,00 доларів США, які не сплачено в момент укладення договору купівлі-продажу від 26 червня 2012 року.

Зазначив, що всупереч досягнутим домовленостям ОСОБА_2 не виконала прийняте на себе зобов`язання на договором купівлі-продажу квартири та не сплатила ОСОБА_5 залишок вартості придбаної квартири, а з вересня 2012 року припинила виходити на зв`язок та відповідати на телефонні дзвінки, у зв`язку з чим ОСОБА_5 звернувся до нього як до поручителя з вимогою про сплату коштів від 23 вересня 2012 року.

Вказав, що він почав виконувати прийняті на себе зобов`язання за договором поруки та вперше 03 листопада 2012 року здійснив оплату у розмірі 5000,00 доларів США, що підтверджується розпискою ОСОБА_5 .

Зазначив, що не мав фінансової можливості виконати обов`язок за договором поруки одноразово, тому кошти, забезпечені порукою, сплачував протягом 2012-2018 років, щодо чого кредитор не заперечував.

Вказав, що після повного виконання взятого на себе зобов`язання він письмово повідомив відповідачку про це листом за адресою її реєстрації та запропонував повернути йому кошти, сплачені на виконання договору поруки за її зобов`язанням, однак вона не виявила бажання врегулювати даний спір в позасудовому порядку.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 13 000,00 доларів США, що еквівалентно 340 210,00 грн за офіційним курсом Національного банку України на день звернення до суду, а також судовий збір за подачу позову.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 04 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 13 000,00 доларів США та судовий збір в сумі 3402,10 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважала, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження виконання свого зобов`язання за договором поруки, оскільки зі змісту наданих позивачем розписок кредитора ОСОБА_5 неможливо встановити, на виконання якого саме договору сплачено кошти та видано розписки; що заяви ОСОБА_5 від 06 червня 2018 року та 22 листопада 2018 року не можуть вважатися розпискою про одержання виконання у розумінні вимог цивільного законодавства; що на час складання розписок про передачу коштів ОСОБА_1 перебував в Україні, а ОСОБА_5 - у Грузії, хоча у нотаріально посвідченій заяві кредитор вказав, що особисто надавав розписки про отримання коштів, коли перебував у м. Харкові або коли ОСОБА_1 перебував у Грузії; що про факт того, що кошти передавались через представника ОСОБА_6 позивач повідомив лише після того, як судом було отримано відомості про перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у різних країнах, а у розписках немає вказівки на прийняття коштів представником кредитора; що ОСОБА_6 уповноважена представляти інтереси ОСОБА_5 як фізичної особи-підприємця, тоді як договори купівлі-продажу квартири та поруки укладено ним як фізичною особою, тому ОСОБА_6 як представник не мала правових підстав для отримання грошових коштів від позивача на виконання договору поруки; що у задоволенні клопотання про виклик ОСОБА_6 для надання пояснень щодо отриманих коштів та розписок судом відмовлено; що вона не отримувала будь-яких вимог про сплату коштів ані від ОСОБА_5 , ані від ОСОБА_1 , усних перемовин між ними не було; що ОСОБА_1 на час подачі позову не міг мати оригіналу розписки ОСОБА_5 від 24 березня 2018 року, оскільки у цей час останній був у Грузії, а позивач в Україні.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

01 квітня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника відповідачки надійшли письмові пояснення, в яких вони фактично підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. До суду апеляційної інстанції 01 квітня 2020 року від представника відповідачки надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника, яку задоволено.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_2 не виконала свій обов`язок по сплаті залишку вартості квартири за договором купівлі-продажу від 26 червня 2012 року у розмірі 13 000,00 доларів США, у зв`язку з чим кредитор ОСОБА_5 звернувся до поручителя ОСОБА_1 з вимогою виконати це зобов`язання боржника, яке виконано поручителем належним чином у строки та порядку, узгоджені сторонами договору поруки, тому до нього перейшли права кредитора, отже, він має право вимагати від боржника кошти, сплачені ним на виконання її зобов`язань за договором купівлі-продажу квартири.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , від імені якої на підставі довіреності діяв чоловік ОСОБА_7 , укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою О.В. за реєстровим номером № 1242, згідно умов якого ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 квартиру, продаж якої здійснено за 583 452,50 грн, що еквівалентно 73 000,00 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору, які покупець зобов`язалась сплатити продавцю таким чином: 479 550,00 грн, що еквівалентно 60 000, 00 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору до 27 червня 2012 року включно, а 103 902,25 грн, що еквівалентно 13 000,00 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору до 15 вересня 2012 року включно.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що розрахунок має бути здійснено у м. Харкові з письмовим підтвердженням цього факту письмовими заявами продавця про отримання грошей, справжність підпису на яких засвідчується нотаріально. За згодою сторін розрахунок може проводитись в іншому місці, а також раніше зазначеного строку (а. с. 5- 7, том 1).

Того ж дня, 26 червня 2012 року, в м. Харків між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно якого поручитель ОСОБА_1 зобов`язався перед кредитором ОСОБА_5 відповідати за виконання ОСОБА_2 її зобов`язання перед кредитором, що виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26 червня 2012 року щодо сплати 13 000,00 доларів США у якості залишку вартості придбаної ОСОБА_2 квартири, що не сплачена нею в момент укладення договору, якщо вона у строк до 15 вересня 2012 року сама не зробить цього (а .с. 8-9, том 1).

Згідно умов договору поруки кредитор направляє не пізніше 10-ти робочих днів повідомлення поручителю у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором від 26 червня 2012 року щодо сплати 13 000,00 доларів США. Поручитель не пізніше 10-ти робочих днів після одержання повідомлення розраховується з кредитором за заборгованістю боржника. До поручителя, що виконав зобов`язання боржника за договором купівлі-продажу квартири від 26 червня 2012 року, переходять всі права кредитора за виконаним зобов`язанням. Якщо вимога про погашення суми заборгованості не буде виконана поручителем у зв`язку з недостатністю коштів у поручителя, то кредитор має право звернути стягнення за рахунок майна поручителя відповідно до норм чинного законодавства. Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу квартири від 26 червня 2012 року.

04 липня 2012 року право власності ОСОБА_2 на вищевказану квартиру зареєстровано належним чином, що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 35-36, том 1).

Як вбачається з повідомлення ОСОБА_5 від 23 вересня 2012 року, адресованого ОСОБА_1 , він просив в рамках укладеного між ними договору поруки від 26 червня 2012 року в зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 прийнятих на себе зобов`язань оплатити 13 000,00 доларів США в межах його поруки за зобов`язаннями ОСОБА_2 . Оплату просив провести в найкоротші строки (а. с. 10, том 1).

10 жовтня 2012 року та 05 червня 2017 року ОСОБА_1 направляв ОСОБА_2 відповідно за адресами: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_4 вимоги щодо погашення заборгованості за договором поруки від 26 червня 2012 року, який укладено у забезпечення виконання її зобов`язання за договором купівлі-продажу квартири, що підтверджується копіями описів вкладення до цінних листів (а. с. 41, 42, 215, том 1).

На підтвердження виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань як поручителя за договором від 26 червня 2012 року ОСОБА_5 надавав письмові розписки.

Так, згідно з копією розписки від 03 листопада 2012 року ОСОБА_5 підтвердив, що 03 листопада 2012 року він отримав від ОСОБА_1 5000,00 доларів США на виконання умов договору поруки від 26 червня 2012 року, що укладений між ними (а. с. 11, том 1).

Копією розписки від 10 квітня 2013 року ОСОБА_5 підтвердив, що 10 квітня 2013 року він отримав від ОСОБА_1 2000,00 доларів США на виконання умов договору поруки від 26 червня 2012 року, що укладений між ними (а. с. 12, том 1).

Згідно з копією розписки від 24 червня 2015 року ОСОБА_5 підтвердив, що 24 червня 2015 року отримав від ОСОБА_1 3000,00 доларів США на виконання умов договору поруки від 26 червня 2012 року, що укладений між ними (а. с. 13, том 1).

Копією розписки від 24 березня 2018 року ОСОБА_5 підтвердив, що 24 березня 2018 року він отримав від ОСОБА_1 3000,00 доларів США на виконання умов договору поруки від 26 червня 2012 року, що укладений між ними (а. с. 14, том 1).

19 квітня 2018 року ОСОБА_1 відправив ОСОБА_2 вимогу про повернення йому коштів, що були сплачені ним ОСОБА_5 в межах виконання договору поруки від 26 червня 2012 року, яким забезпечувалось її грошове зобов`язання щодо сплати залишку вартості квартири в розмірі 13 000,00 доларів США за договором купівлі-продажу квартири від 26 червня 2012 року, які нею сплачені не були. У вимозі ОСОБА_1 зазначив, що про укладення договору поруки ОСОБА_2 відразу було повідомлено. В ході неодноразових усних перемовин вона обіцяла сплатити ОСОБА_5 належні йому за договором купівлі-продажу квартири кошти, однак борг так і не був повернутий. Отримавши 28 вересня 2012 року вимогу від ОСОБА_5 , він вперше 03 листопада 2012 року здійснив часткову оплату заборгованості, а згодом, в межах укладеного договору поруки, протягом 2012-2018 років ним була сплачена загальна сума в розмірі 13 000,00 доларів США. Вказав, що всі попередні вимоги стосовно повернення сплачених ним коштів вона залишила поза увагою (а. с. 16, том 1).

Вказану вимогу направлено ОСОБА_2 поштою 20 квітня 2018 року за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується описом вкладення до цінного листа та поштовою квитанцією (а. с. 17, том 1).

Згідно довідки виконкому Пришибської сільської ради Балаклійського району Харківської області ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , але за даною адресою не проживає (а. с. 83, том 1).

13 липня 2017 року спірна квартира відчужена ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. за № 2842, у спільну часткову власність ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 серпня 2018 року (а. с. 132-134 том 1).

06 червня 2018 року ОСОБА_5 склав письмову заяву, справжність підпису на якій посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жиляєвою Н.В., в якій він підтвердив факт виконання зобов`язання ОСОБА_1 відповідно до закону та договору поруки, укладеного 26 червня 2012 року сторонами в простій письмовій формі, а також підтвердив відсутність будь-яких претензій майнового або матеріального характеру до ОСОБА_1 щодо виконання зобов`язань за вищевказаним договором поруки (а. с. 48, том 1).

Заявою від 22 листопада 2018 року, справжність підпису на якій посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жиляєвою Н.В., ОСОБА_5 підтвердив, що ОСОБА_2 не розрахувалась остаточно з ним за придбану у нього квартиру (договір б/н від 26 червня 2012 року) та залишалась винною йому 13 000,00 доларів США. Вказав, що між ним та ОСОБА_1 26 червня 2012 року укладений договір поруки б/н, в простій письмовій формі, відповідно до якого останній поручився за зобов`язаннями ОСОБА_2 стосовно погашення боргу за придбану квартиру у розмірі 13 000,00 доларів США. ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 , який укладав за довіреністю вищевказаний договір купівлі-продажу квартири від імені дружини, уникали спілкування з ним з приводу сплати боргу, не сплатили заборгованість і тому він звернувся до поручителя з вимогою виконання прийнятого на себе зобов`язання. Під час перемовин з ОСОБА_1 він погодився на його пропозицію отримувати 13 000,00 доларів США, у якості виконання поруки за зобов`язанням ОСОБА_2 , частинами. Зазначив, що він є фізичною особою-підприємцем, який здійснює свою господарську діяльність на території України, та всі кошти, що сплачувались ОСОБА_1 за договором поруки б/н від 26 червня 2012 року від його імені (за довіреністю) отримувала громадянка ОСОБА_6 , після чого він особисто надавав розписки ОСОБА_1 про отримання коштів в той час, коли він перебував у м. Харкові, або ОСОБА_1 перебував у Грузії. Підтвердив, що ОСОБА_2 всупереч пунктам 2.1., 2 договору купівлі-продажу квартири від 26 червня 2012 року, не сплатила на його користь залишок вартості квартири у сумі 13 000,00 доларів США, і цей обов`язок за неї виконав поручитель ОСОБА_1 (а. с. 18, том 2).

З відповідей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04 жовтня 2018 року та 29 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 виїжджав з території України 08 листопада 2014 року, після чого в`їхав 08 червня 2016 року, та виїжджав 24 грудня 2017 року, після чого в`їхав 04 червня 2018 року, що свідчить про відсутність ОСОБА_5 на території України на час складання розписок від 24 червня 2015 року та 24 березня 2018 року, тоді як ОСОБА_1 в цей час перебував в Україні. ОСОБА_2 27 липня 2014 року виїхала з м. Харкова до м. Батумі, іншої інформації щодо неї немає (а. с. 222, 223, том 1, а. с. 11, том 2).

З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 22 грудня 2018 року вбачається, що відомостей про перетинання державного кордону України громадянкою ОСОБА_6 не виявлено (а. с. 68, том 2).

Позивачем надано суду копії нотаріально посвідчених довіреностей від 20 січня 2010 року зі строком дії до 20 січня 2013 року, від 22 березня 2013 року, від 28 жовтня 2014 року зі строком дії до 28 жовтня 2017 року, від 06 вересня 2017 року зі строком дії до 06 вересня 2020 року, якими ОСОБА_5 як фізична особа-підприємець уповноважував ОСОБА_6 бути його представником (а. с. 72-75, том 2).

У зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000111 за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, з цієї цивільної справи 14 листопада 2019 року вилучено на підставі ухвали слідчого судді від 11 листопада 2019 року оригінали договору поруки від 26 червня 2012 року, заяв ОСОБА_5 від 06 червня 2018 року та 22 листопада 2018 року, вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 від 23 вересня 2012 року, розписок ОСОБА_5 від 03 листопада 2012 року, 10 квітня 2013 року, 24 червня 2015 року та 24 березня 2018 року та замінено їх завіреними слідчим копіями, про що складено протокол тимчасового доступу до речей і документів ( а. с. 217, 219-221, 240-242, том 2).

Представником позивача до суду першої інстанції заявлено клопотання про призначення технічної експертизи документів від 13 листопада 2019 року, від якого він в подальшому відмовився у зв`язку з проведенням такої експертизи у межах кримінального провадження (а. с. 230-234, том 2, а. с. 8-9, том 3).

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 04 грудня 2019 року відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні № 0000111 від 03 червня 2019 року, під час проведення досудового розслідування у якому слідчим 05 листопада 2019 року винесено постанову про призначення технічної експертизи документів, вилучених у даній цивільній справі (а. с. 20, том 3).

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

За змістом статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відносини, пов`язані із порукою, врегульовані главою 49 ЦК України.

Відповідно до статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Договір поруки повинен укладатись у письмовій формі через те, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений без додержання письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 547, частина друга статті 553 ЦК України).

Отже, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов`язанні, забезпеченому порукою. Обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки.

Крім того, положеннями статті 548 ЦК України не передбачено, що забезпечувальне зобов`язання чи його види можуть визначатися виключно самим основним зобов`язанням, а учасники цивільних правовідносин позбавлені можливості укласти окремий договір, який визначатиме вид та порядок забезпечення виконання зобов`язання.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та II книги 5 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести наступні: визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема, реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із частиною другою статті 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі, а частиною другою статті 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; відомості про сторони: кредитора і поручителя; відомості про боржника (хоча він і не є стороною договору поруки, але згідно із частиною першою статті 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі).

Вищезазначені норми не передбачають обов`язкового визначення основним зобов`язанням видів забезпечення його виконання. Зазначення поруки як виду забезпечення у тексті основного зобов`язання є факультативною умовою.

Відповідно до статей 553, 554, 626 ЦК України договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя, безпосередньо на права та обов`язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов`язань не впливає, оскільки зобов`язання для боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Чинним законодавством не передбачено обов`язкового отримання попередньої згоди боржника в основному зобов`язанні на укладення кредитором із іншою особою договору поруки на забезпечення виконання його зобов`язань.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-51цс11 та підтримано в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 761/22001/15-ц, провадження № 61-643св17.

Разом з тим, до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі, й ті, що забезпечували його виконання (частина друга статті 556 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що 26 червня 2012 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 квартиру, вартість якої сторони погодили у сумі, еквівалентній 73 000,00 доларів США, з яких суму, еквівалентну 60 000, 00 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору, покупець мала сплатити до 27 червня 2012 року включно, а суму, еквівалентну 13 000,00 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору - до 15 вересня 2012 року включно.

Того ж дня у простій письмовій формі між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_1 поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_2 свого обов`язку щодо сплати суми у розмірі, еквівалентному 13 000,00 доларів США, що становить залишок вартості квартири, набутої нею за договором купівлі-продажу з ОСОБА_5

В подальшому ОСОБА_5 пред`явив до ОСОБА_1 вимогу від 23 вересня 2012 року щодо виконання ним як поручителем за зобов`язанням ОСОБА_2 обов`язку зі сплати 13 000,00 доларів США, та протягом 2012-2018 років ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_5 вказану суму коштів декількома платежами, що підтверджується розписками кредитора. ОСОБА_5 проти зазначених обставин не заперечував, про що надавав заяви, справжність підпису на яких посвідчено нотаріально, тому посилання ОСОБА_2 на те, що позивач не надав доказів повного виконання ним як поручителем свого зобов`язання, є безпідставними.

Будь-яких доказів щодо самостійного виконання ОСОБА_2 її обов`язку зі сплати коштів за договором купівлі-продажу у розмірі залишку вартості квартири - 13 000,00 доларів США, зокрема, передбаченої умовами договору письмової заяви кредитора тощо, матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_2 щодо того, що зі змісту наданих позивачем розписок кредитора ОСОБА_5 неможливо встановити, на виконання якого саме договору сплачено кошти та видано розписки, також є безпідставними, оскільки у вказаних документах зазначено, що кошти отримано на виконання умов договору поруки від 26 червня 2012 року. Відомості щодо укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 цього дня інших договорів, окрім договору поруки за зобов`язанням ОСОБА_2 , у матеріалах справи відсутні.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що на час складання розписок про передачу коштів ОСОБА_1 перебував в Україні, а ОСОБА_5 - у Грузії, хоча у нотаріально посвідченій заяві кредитор вказав, що особисто надавав розписки про отримання коштів, коли перебував у м. Харкові або коли ОСОБА_1 перебував у Грузії; що про факт того, що кошти передавались через представника ОСОБА_6 позивач повідомив лише після того, як судом було отримано відомості про перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у різних країнах, а у розписках немає вказівки на прийняття коштів представником кредитора; що ОСОБА_6 уповноважена представляти інтереси ОСОБА_5 як фізичної особи-підприємця, тоді як договори купівлі-продажу квартири та поруки укладено ним як фізичною особою, тому ОСОБА_6 як представник не мала правових підстав для отримання грошових коштів від позивача на виконання договору поруки є необґрунтованими, оскільки не спростовують факту виконання ОСОБА_1 його зобов`язань за договором поруки та виплати замість боржника грошових коштів кредитору, враховуючи, що ОСОБА_5 проти цього не заперечує. Передача грошових коштів через представника вимогам чинного законодавства не суперечить. Не зазначення у довіреностях на ім`я ОСОБА_6 її права на отримання коштів саме від ОСОБА_1 за договором поруки не свідчить про відсутність у неї як представника таких повноважень, оскільки як вбачається із змісту наданих довіреностей ОСОБА_6 мала права на здійснення дій, пов`язаних, зокрема, і з отриманням грошових коштів.

Встановивши факт повного виконання поручителем ОСОБА_1 своїх обов`язків за умовами договору поруки і фактичне погашення за боржника ОСОБА_2 заборгованості перед ОСОБА_5 , правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачених ним за боржника коштів в межах зобов`язань поручителя, визначених умовами договору поруки від 26 червня 2012 року, а саме 13 000,00 доларів США.

Посилання ОСОБА_2 на те, що сторонами договору поруки порушено строки здійснення оплати за договором, оскільки сплата коштів здійснювалась частинами протягом 2012-2018 років; що до договору поруки не було внесено змін у письмовій формі щодо строків та порядку розрахунків не можуть бути взяті до уваги, оскільки порядок розрахунків за договором поруки погоджено між його сторонами, проти чого кредитор не заперечував. Невнесення змін до договору у письмовій формі щодо порядку його виконання, зокрема, щодо сплати суми боргу частинами, не дає підстав вважати, що поручителем не виконано обов`язок зі сплати боргу. Навпаки, надані документи підтверджують факт виконання позивачем повністю грошового зобов`язання, яке виникло у нього перед ОСОБА_5

Твердження ОСОБА_2 , що вона не отримувала будь-яких вимог про сплату коштів ані від ОСОБА_5 , ані від ОСОБА_1 , усних перемовин між ними не було, судова колегія відхиляє, оскільки поручитель та боржник у зобов`язанні відповідають як солідарні боржники, та згідно вимог частини 1 статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, тобто право вибору одного з солідарних боржників, до якого пред`явлено вимогу, належить кредитору. Таким чином, ОСОБА_5 не мав обов`язку пред`явити вимогу спочатку до боржника, а потім до поручителя.

10 жовтня 2012 року та 05 червня 2017 року ОСОБА_1 направляв ОСОБА_2 за адресами відповідно: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_4 вимоги щодо погашення заборгованості за договором поруки від 26 червня 2012 року, який укладено у забезпечення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу квартири, що підтверджується копіями описів вкладення до цінного листа (а. с. 41, 42, 215, том 1).

Відомостей щодо отримання ОСОБА_2 таких вимог матеріали справи дійсно не містять.

Разом з тим, частиною 1 статті 555 ЦК України визначено наслідок неповідомлення боржника про виконання поручителем його обов`язку на вимогу кредитора, яким є право боржника висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора. Отже, неповідомлення ОСОБА_2 про виконання поручителем зобов`язання за договором лише надає їй право висувати заперечення проти вимоги поручителя, які вона мала проти вимоги кредитора, та саме по собі не є підставою для відмови у задоволенні вимоги поручителя до неї про стягнення сплачених ним коштів.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_2 посилалась на те, що свій обов`язок за договором купівлі-продажу вона виконала в повному обсязі, що підтверджується реєстрацією її права власності на квартиру, яка була предметом цього договору. Однак, реєстрація за нею права власності на квартиру, придбану за договором купівлі-продажу, не підтверджує факт виконання нею зобов`язання зі сплати залишку вартості квартири, який мав бути підтверджений письмовою заявою кредитора. Договір купівлі-продажу квартири від 26 червня 2012 року набув чинності з дня його державної реєстрації, отже перешкод для реєстрації права власності на квартиру за покупцем на підставі такого договору не було, незважаючи на встановлений умовами договору порядок розрахунків.

Аргументи ОСОБА_2 щодо того, що дані її чоловіка ОСОБА_7 як керівника громадської організації перебувають у публічному доступі, однак повідомлень про необхідність сплати коштів на його адресу також не надходило, є безпідставними, оскільки ані у кредитора, ані у поручителя не було обов`язку направляти вимоги щодо сплати коштів за договором купівлі-продажу квартири чоловіку боржниці.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що про договір поруки їй не було відомо, що він є фіктивним та удаваним, укладений лише з метою поновлення строку позовної давності за договором купівлі-продажу від 26 червня 2012 року, є необґрунтованими, оскільки договір поруки між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є чинним, у судовому порядку недійсним не визнаний, презумпція його правомірності не спростована, отже твердження щодо фіктивності чи удаваності такого правочину в межах даної справи не можуть бути взяті до уваги. При цьому, вимог щодо надання згоди боржником на укладення договору поруки за його зобов`язаннями чинне законодавство не містить.

Посилання ОСОБА_2 , що за її заявою відкрито кримінальне провадження щодо обставин цієї справи, судова колегія відхиляє, оскільки на час розгляду справи за результатами кримінального провадження не встановлено осіб, винних у кримінальному правопорушенні щодо відповідачки, не прийнято будь-яких рішень, які б мали значення для вирішення цієї справи чи спростовували б надані сторонами докази.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 04 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 03 квітня 2020 року.