ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31березня 2020 року м. Київ

справа № 753/13862/19

провадження № 22-ц/824/3322/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні,

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції адвокат Боряк Г.Ю., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , заявила клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку з тим, що в провадженні цього ж суду перебуває цивільна справа № 753/10248/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи - приватний нотаріус КМНО Коновалова О.О., приватний нотаріус Коростенського МНО, про визнання правочину про право вступу в спадок та договору дарування частини квартири недійсним.

Обґрунтовуючи клопотання представник відповідача вказала, що даний позов пов`язаний з порушенням прав ОСОБА_3 на спадкування частини спірної квартири після його померлої дружини ОСОБА_7 , чию частку успадкували відповідачі та подарували її сторонній особі - ОСОБА_1 , та у разі вирішення даного спору на користь позивачів, ОСОБА_1 буде позбавлений права власності на вказану квартиру, а тому будуть відсутні підстави для припинення права на частку у спільному майні.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні зупинено до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 753/10248/19.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначає про те, що місцевий суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, своє рішення щодо наявності встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у даній справі належним чином не мотивував, та на його думку, дійшов необґрунтованого висновку про зупинення провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 до суду не надходив.

Згідно вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження у справі розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, прийшла до наступного висновку.

Зупиняючи провадження у справі, суд обґрунтовував свої висновки наявністю вказаних у п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України підстав для зупинення. При цьому суд виходив з того, що предметом спору у справі № 753/10248/19 є визнання недійсним правочину про право вступу в спадок та договору дарування частини спірної квартири, тобто оспорюється право власності ОСОБА_1 на частину цієї квартири.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У цьому випадку провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 5 частини першої статті 253 ЦПК).

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених статтею 251 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 6 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Проте суд, у порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, зазначивши іншу цивільну справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не зазначив обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання правочину про право вступу в спадок та договору дарування частини квартири недійсним, виключає можливість на підставі наявних доказів встановити при розгляді даної справи обставини, якими позивач ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги.

Судом першої інстанції не було враховано, що не можна посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Також, згідно із статтею 210 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, який із дня відкриття провадження у справі не може перевищувати 60 днів для підготовчого провадження і 30 днів для розгляду по суті.

Розумність строків розгляду справи згідно статті 2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Суд наведених обставин не врахував і зупинив провадження у справі з порушенням положень процесуального закону та всупереч засадам розумності строків розгляду і ефективності судового процесу.

Згідно статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 389 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: