справа № 489/5330/19 провадження №2/489/751/20
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Товарна біржа «Нерухомість-Південь» про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним,

встановив:

У жовтні 2019 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом в якому просять визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнати за ними право власності на спірне майно. В обґрунтування вимог вказали, що 09.07.1997 між позивачами та відповідачем на товарній біржі «Нерухомість-Південь» було укладено у простій письмовій формі договір №749 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. На теперішній час позивачі мають намір розпорядитися власним майном, однак цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки у судовому порядку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Відповідач відзиву та третя особа письмових пояснень на позовну заяву не подали.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що 09.07.1997 між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №749, відповідно до якого позивачі придбали квартиру АДРЕСА_1 . Договір оформлено на Товарній біржі «Нерухомість Південь» та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 17.07.1997 за реєстровим № 18249.

З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 21.12.2019 № 3393 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.1997 та зареєстровано в БТІ 17.07.1997.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачі мають намір розпорядитися своїми правами на нерухоме майно, але цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, яке не вимагалося законодавством на час його укладання.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 09.07.1997, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.

З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачам оформити спадкові права, суд вважає позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на квартиру за позивачами не має, оскільки, сам факт набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, є підставою для набуття права власності на нерухоме майно.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., витрати на оплату якого понесені позивачами при зверненні до суду.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 158, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 749 від 09.07.1997, укладений на Товарній біржі «Нерухомість Південь» та зареєстрований в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 17.07.1997 за реєстровим №18249, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , купили квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

третя особа: Товарна біржа «Нерухомість Південь», місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. 68 Десантників, 2.

Повний текст судового рішення складено 07.04.2020.

Суддя І.В.Коваленко