ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/845/19 Головуючий суддя І інстанції Гусар П. І.
Провадження № 22-ц/818/1639/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.,

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 02 грудня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Гусар П.І., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

03 квітня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 27 грудня 2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 11800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28 лютого 2019 року складає 196305,56 грн., з яких 11602,10 грн. заборгованість за кредитом, 180903,46 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, з яких позивач просить суд стягнути з відповідача 125855,48 грн. ( 11602,10 грн. заборгованість за кредитом, 114253,38 грн заборгованість по процентам за користування кредитом з 27.12.2010 по 31.07.2018) і судові витрати по справі.

Вказав, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 грудня 2010 року у розмірі 125855,48 грн та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

10.05.2019 ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності, та заперечував проти отримання від позивача перевипущену картку зі строком дії до 04.2023 року.

Представник позивача подав відзив на заяву відповідача, в якому зазначив, що після укладення договору кредиту відповідач отримав у банку декілька платіжних карток, останню зі строком дії до 04.2023, що підтверджується відповідним фото. Оскільки відповідач має обов`язок повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього місяця дії картки, тому на день звернення до суду з позовом, 28.03.2019, трирічний строк позовної давності не сплив.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 02 грудня 2019 року позовну заяву - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д , адреса для листування 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) заборгованість за тілом кредиту в сумі 11602 (одинадцять тисяч шістсот дві) грн. 10 коп. та судовий збір в сумі 177 (сто сімдесят сім) грн. 12 коп., а всього 11779 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн. 22 коп.; в іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, та задовольнити вимоги банку в цій частині повністю; в іншій частині рішення залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Банк вважає, що суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам та на обґрунтування скарги повторив наведені в суді першої інстанції доводи позову.

При цьому зазначив, що у суду не було підстав відмовляти у стягненні відсотків за кредитом, враховуючи, що в результаті підписання відповідачем відповідної Анкети-заяви на отримання кредиту та Довідки про умови кредитування від 30 березня 2011 року між сторонами був укладений договір кредиту, в якому сторони погодили істотні умови кредитування щодо розміру відсотків за користування кредитом - 3,0% на місяць, з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду. Вказана довідка також містить інформацію, відповідно до якої сторонами погоджено умови кредитування, тип кредитної лінії - поновлювальна, валюта рахунку - гривня, базова відсоткова ставка - 3,0% на місяць, розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, що слідує за звітним, нарахування пені і штрафу (500,00 грн + 5% від суми позову) за порушення строку платежів.

Оскільки сторонами було погоджено всі істотні умови кредитування, то у суду не було підстав застосовувати правову позицію Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки цей висновок був зроблений за інших правовідносин, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору, які погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі договір в установленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами, тому у даному випадку суду необхідно враховувати постанову Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17-ц, відповідно до якої саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

У письмових поясненнях від 23.03.2020 представник Банку зазначив, що виходячи із узгоджених в результаті підписання згаданої Анкети-заяви та Довідки про умови кредитування умов договору кредиту, з урахуванням строку дії отриманої відповідачем платіжної картки «Універсальна» до 04.2023, що беззаперечно було встановлено судом першої інстанції, та згідно розрахунку позову, який відповідач не оспорював, на непогашене тіло кредиту Банк нарахував відсотки за його користування за ставкою 36% річних (а ніколи за меншою ставкою, що не заборонено законодавством) . До 01.04.2015 сума нарахованих таким чином відсотків складає 279,38 грн. Після 01.04.2015 року Банк помилково застосував підвищену відсоткову ставку, яку не було погоджено з відповідачем. Тому з 01.04.2015 по 28.02.2019 на непогашену суму кредиту 11602,10 грн. згідно ставки 36% річних та 1430 днів прострочення сума заборгованості по відсоткам, яка підлягає стягненню, складає: 11602,10 грн. х 0,1% (відсотків за день)/100х1430 днів = 16591,00 грн. За відсутності доказів належного виконання умов договору кредиту з боку відповідача та відповідно до ст. 526, 610 ЦК України представник апелянта вважає, що саме така сума процентів має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надіслав.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми цивільного процесуального права, та з огляду на зміст та характер спірних правовідносин судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наведеного.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано підтверджень про те, що сторони досягли домовленості, що договір кредиту був укладений саме на тих Умовах та правилах банківських послуг, які були надані позивачем на підтвердження позовних вимог, позивач не надав доказів на підтвердження укладення договору кредиту про сплату відсотків за користування кредитом. Надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки позивач не довів, що відповідач погодився саме на ці умови договору. При цьому суд послався на правову позицію, яка була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду щодо стягнення процентів, який не повністю відповідає встановленим обставинам справи, суд неповно з`ясував обставини щодо змісту підписаних відповідачем Анкети-заяви та довідки про умови кредитування, що мають значення для справи стосовно змісту договору кредиту; помилково виходив з того, що надані позивачем на підтвердження підстав позову про стягнення процентів підписані відповідачем Анкета-заява та довідка про умови кредитування не містять умов договору кредиту щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого суд помилився із застосуванням норми частини першої статті 1054 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка застосовується до кредитних правовідносин, кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Суд першої інстанції правильно встановив, і ці обставини відповідач не заперечував, що 27.12.2010 відповідачем ОСОБА_1 з метою отримання кредитної картки було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», в якій відповідач висловив згоду на укладення договору з банком шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та погодився, що заява, разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачу був наданий кредит у розмірі 11800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 не виконував умови договору у зв`язку із чим виникла заборгованість по кредиту станом на 28.02.2019 року, яка складає 196305,56 грн., з яких 11602,10 грн. заборгованість за кредитом, 180903,46 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, з яких позивач просив стягнути 11602,10 заборгованість за кредитом, 114253,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 27.12.2010 по 31.07.2018.

Згідно розрахунку заборгованості за договором від 27.12.2010 (а.с. 5-7), який відповідач не оспорював, останній платіж на погашення заборгованості було зроблено 21.01.2016 у розмірі 1000,00 грн.

Позивач на обґрунтування своїх вимог, їх розміру та порядку нарахування, посилався також на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку: Архів Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені в мережі Інтернет на відповідному сайті банку як невід`ємні частини договору, якими визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки позичальника і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років та інші умови.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки матеріали справи не містять підтверджень належними, допустимими і достовірними у таких випадках письмовими доказами, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився та погодився позивач при підписанні Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також що на той день згадані Витяги мали саме такий зміст, - суд першої інстанції обґрунтовано відхилив ці докази.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Колегія суддів відхиляє посилання в доводах скарги не електронні докази, які розташовані в мережі Інтернет - відповідні Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи оскільки вони не є достовірними і достатніми в розумінні ст. 76 ЦПК України доказами, оскільки їх достовірність має додатково підтверджуватися відповідними письмовими доказами про те, що вони були розташовані у мережі Інтернет саме у такій редакції, а також - що саме з цими документами відповідач був ознайомлений та погодився з їх змістом при підписанні загаданих Анкети-заяви та довідки про умови кредитування 27.12.2010 (а.с. 8, 9).

Тому надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, виходячи з принципу змагальності, а також покладення на позивача обов`язку доведення змісту договору кредиту та факту порушення його умов, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, для стороннього спостерігача не є належним, допустимим доказом, який поза розумним сумнівом свідчать про зміст договору кредиту. При цьому процесуальний обов`язок відповідача спростувати наведені у позові підстави позову виникає лише у разі належного доведення цих обставин позивачем. В іншому разі на сторону буде покладено надмірний процесуальний тягар, що не відповідає принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України.

З цих мотивів колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що відповідає ч. 4 ст. 263 ЦПК України посилання суду першої інстанції на правовий висновок щодо стандарту доведення умов договору кредиту, укладеного у формі договору приєднання, ст. 634 ЦК України, який був висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), та відхиляє наведені у скарзі заперечення проти застосування судом першої інстанції, за їх необґрунтованості.

Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк».

Що стосується висновків суду першої інстанції про недоведеність укладення договору кредиту щодо умов сплати процентів за його користування, то в цій частині вони не відповідають матеріалам справи, а доводи скарги в цій частині є обґрунтованими.

Згідно наданих позивачем до суду першої інстанції у копії Анкети-заяви та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 27.12.2018, які підписані відповідачем і цей факт він не оспорював (а.с. 8, 9), сторони по справі узгодили умови договору кредиту щодо сплати 36% відсотків річних, з урахуванням строку дії отриманої відповідачем платіжної картки «Універсальна» до 04.2023, що підтверджується наданими позивачем довідками та фото, на якому зображений відповідач, який тримає платіжну картку ПриватБанку з номером, який відповідає змісту довідки банку про отримані відповідачем платіжні картки та витягу з рахунку ОСОБА_1 у «ПриватБанку» (а.с. 84-90). Встановивши в оскарженому рішенні, що сторони уклали договір кредиту, який передбачає сплату відсотків, суд першої інстанції не перевірив обґрунтованість розрахунку суми позову, та не з`ясував дійний розмір заборгованості по сплаті відсотків за користування кредиту в сумі 11602,10.

Так, згідно розрахунку позову, який відповідач не оспорював, на непогашене тіло кредиту Банк нарахував відсотки за його користування за ставкою 36% річних (а ніколи за меншою ставкою, що не заборонено законодавством) . До 01.04.2015 сума нарахованих таким чином відсотків складає 279,38 грн. Після 01.04.2015 року Банк помилково застосував підвищену відсоткову ставку, яку не було погоджено з відповідачем.

Тому з 01.04.2015 по 28.02.2019 на непогашену суму кредиту 11602,10 грн. згідно ставки 36% річних та 1430 днів прострочення сума заборгованості по відсоткам, яка підлягає стягненню, дійсно складає: 11602,10 грн. х 0,1% (відсотків за день)/100х1430 днів = 16591,00 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України:

1. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

2. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором и(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з наведеного, за відсутності доказів належного виконання умов договору кредиту з боку відповідача та відповідно до ст.ст. 526, 610, 1054 ЦК України порушені прав банку про стягнення процентів за користування кредиту підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 16591,00 грн., в іншій частині у задоволенні цих вимог слід відмовити, за їх недоведеністю.

Таким чином, оскільки суд неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи; ухвалив своє рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; неправильно застосував норми матеріального права, тому відповідно до п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення суду в частині відмови у задоволенні позову в частині стягнення процентів та ухвалює нове рішення у цій частині про часткове задоволення цих вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення то відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України відповідно пропорційно змінюється розподіл судових витрат по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та - відшкодовується сплачений банком судовий збір за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" - задовольнити частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 02 грудня 2019 щодо відмови у задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія та номер паспорта НОМЕР_1 , виданого 04.01.2001 Красноградським РВ УМВС України в Харківській області, РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) заборгованість за процентами за користування кредитом з 27.12.2010 по 31.07.2018 в сумі 16591 (шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто одна) гривня 00 коп., а також стягнути додатково до вже присудженого рішенням суду першої інстанції: судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції в сумі 245,50 грн. та суду апеляційної інстанції 432,23 грн., всього судовий збір на суму 677 (шістсот сімдесят сім) гривень 73 коп.

В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 квітня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака

О.М.Хорошевський.