Справа № 486/604/19
Провадження № 2/486/86/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року м.Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Коршак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІМПЛ МАНІ» про захист порушеного права споживача фінансових послуг,

В С Т А Н О В И В:

05 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІМПЛ МАНІ» (далі - ТОВ «СІМПЛ МАНІ») про захист порушеного права споживача фінансових послуг.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначив, що 17.05.2018 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач отримав кредитні кошти в сумі 10000 грн., зобов`язався повернути кошти до 21.05.2019 року та сплатити відсотки. Проте позивач зазначає, що кредитний договір був укладений з порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування», умови договору містять пункти, що спрямовані на погіршення становища боржника, а саме п.2.5 договору, згідно якого загальну суму кредиту за договором формують платежі, визначені п.2.1-2.3: сума кредиту 10000 грн., плата за оформлення договору 510 грн., страхові платежі за договором добровільного страхування життя 1440 грн. та за договором добровільного страхування майна фізичних осіб 200 грн. протирічить ст.8 вказаного Закону, п.2.2 протирічить ст.9 Закону, п.2.3.2 не відповідає дійсності, оскільки договір добровільного страхування майна позивачем взагалі не укладався. Також позивач зазначив, що відсоткова ставка у розмірі 0,001 річних та місячна у розмірі 3,99%, встановлена п.2.7, п.2.9 договору не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та постанови правління НБУ №49 від 08.06.2017 року. Посилаючись на порушення своїх прав як споживача, позивач просив визнати недійсними п2.2, п.2.9, пп.2.3.2. п.2.3 кредитного договору №SM-00017142 від 17.05.2018 року, визнати договір припиненим у зв`язку з повним його виконанням, оскільки позивачем вже сплачено в рахунок погашення кредиту 13630,10 грн. Окрім цього, посилаючись на розкриття банківської таємниці, внаслідок чого йому було заподіяно моральну шкоду направленням підроблених судових повісток, вимог про сплату кредиту, телефонними дзвінками з погрозами, позивач просив стягнути з ТОВ «СІМПЛ МАНІ» моральну шкоду в сумі 80000 грн.

До відкриття провадження у справі представником позивача була подана до суду уточнена позовна заява, згідно якої позивач просив визнати порушеним його право споживача фінансових послуг, визнати недійсним п.2.2, п.2.9, п.п.2.3.2 п.2.3 договору, визнати припиненим договір надання коштів у позику у зв`язку з повним його виконанням, інші позовні вимоги, заявлені у первинній позовній заяві, в уточненій не підтримуються.

Ухвалою суду від 26.12.2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання АТ «Альфа-Банк» про заміну відповідача та вступ у справу в якості правонаступника ТОВ «СІМПЛ МАНІ» у зв`язку з укладенням 30.09.2019 року договору відступлення права вимоги між ТОВ «СІМПЛ МАНІ» та АТ «Альфа-Банк».

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, судом належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, згідно відзиву на позовну заяву заперечує проти задоволення позовних вимог повністю, зазначає, що умови договору відповідають закону, позивач був ознайомлений із умовами договору, графіком платежів, паспортом споживчого кредиту, власноруч підписав два договори добровільного страхування, також наголошує на невідповідність норм законодавства, викладених у позовній заяві, дійсним нормам діючого законодавства.

Дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 17.05.2018 року між ТОВ «СІМПЛ МАНІ» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №SM-00017142. Згідно умов договору кредитодавець ТОВ «СІМПЛ МАНІ» зобов`язався надати кошти в сумі 10000 грн. на умовах оплатності та строковості, а позичальник ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування у строк до 17.05.2019 року /а.с.12, 61/. За умовами договору загальна сума кредиту складає 12150 грн. (п.2.5 договору), орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування складає 17967,55 грн., реальна річна процентна ставка становить 52,08 грн. (п.4.5 договору). Позичальник сплатив в рахунок погашення заборгованості 6700 грн., останній платіж був проведений 12.12.2018 року, внаслідок прострочення наступних платежів станом на 14.03.2019 року були нараховані штрафні санкції в сумі 2190 грн. (на підставі п.7.4 договору), залишок заборгованості за договором до повного погашення складав 12487,98 грн./а.с.17-18/. 03.04.2019 року позивачем в рахунок погашення заборгованості було перераховано 6930,10 грн. /а.с.19/, таким чином позивачем всього сплачено 13630,10 грн.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України та статтями 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року №161/8351/16-ц, від 24 жовтня 2018 року №750/2336/15-ц, від 05 вересня 2018 року №520/4538/14-ц.

Під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому зазначені всі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема, частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, з кредитного договору вбачається, що в ньому зазначені сума кредиту, порядок нарахування та сплати відсотків, сплати заборгованості тощо. Позивач був ознайомлений з текстом договору /а.с.61-63/, графіком платежів, що є невід`ємною частиною договору і в якому зазначені помісячно платежі, загальна сума відсотків, загальна сума до сплати /а.с.64/, паспортом споживчого кредиту /а.с.65-66/, інформацією про умови кредитування /а.с.67/, про що свідчить його підпис на кожному з перерахованих документів. Окрім цього позивач власноруч підписав заяву-згоду про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «СІМПЛ МАНІ» /а.с.68/, заяву-доручення про перерахування грошових коштів /а.с.69/, а також договір добровільного страхування життя позичальника /а.с.82-84/ та договір добровільного страхування майна фізичних осіб /а.с.85-86/

Отже, спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог або заперечень щодо умов спірного договору.

Посилання позивача на порушення вимог постанови правління НБУ №49 від 08.06.2017 року стосовно обчислення реальної річної ставки, а саме щодо неможливості застосування місячної відсоткової ставки, не приймається судом, оскільки зазначена постанова не містить встановлених для банків обмежень у розмірі та виді відсоткової ставки, а визначає методику обчислення реальної відсоткової ставки з урахуванням платежів за додаткові та супутні послуги банку, що також відповідає вимогам ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». Розмір реальної відсоткової ставки прямо визначений та обчислений в розмірі 52,08 % у п.4.5 договору, що спростовує доводи позивача щодо умисного приховування та невірного відображення інформації.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи про наявність умислу в діях відповідача і як наслідок введення позивача в оману щодо певних умов спірного договору є необґрунтованими, жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що під час укладення кредитного договору з боку банку існувало свідоме приховування реального розміру відсоткової ставки та сукупної вартості кредитного договору, і такими діями відповідача позивача було введено в оману, позивачем не надано.

Окрім вищевикладеного суд також враховує той факт, що 30.09.2019 року між ТОВ «СІМПЛ МАНІ» та АТ «Альфа-банк» був укладений договір факторингу, за умовами якого АТ «Альфа-банк» сплатив ТОВ «СІМПЛ МАНІ» певну суму грошових коштів за відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором ОСОБА_1 /а.с.166-173/. Суд не погоджується із мотивацією представника позивача відмови у заміні відповідача стосовно того, що позов не стосується заборгованості за договором, а розглядається лише момент укладення договору та законність його пунктів, на думку суду визнання недійсними пунктів договору, що впливають на суму заборгованості, прямо співвідноситься із правами та обов`язками АТ «Альфа-банк» як фактору. Таким чином, представник позивача не заявив клопотання і не надав згоду на залучення АТ «Альфа-банк» як співвідповідача, а тому суд змушений розглядати справу за наявного кола осіб.

Враховуючи право позивача та його представника на власний розсуд розпоряджатися своїми процесуальними правами, суд дійшов висновку, що у зв`язку із недоведенням, а також за неповного кола осіб, до яких мають бути пред`явлені вимоги щодо відновлення порушеного права, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІМПЛ МАНІ» про захист порушеного права споживача фінансових послуг відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова