ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1169/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Каліушко Ф.А.

при секретарі Расуловій А.А.

за участю сторін: не з`явились;

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої суми страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

У липня 2019 року позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , відповідач) про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 лютого 2016 року між ПАТ «СК «Інгосстрах» та ТОВ «Автокредит Плюс» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №К2Н0СРS-16151RF, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_1 . 14 серпня 2016 року в м. Києві на вул. Драгоманова, 20 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу було завдано механічних ушкоджень. Позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 3 939,33 грн. Враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем ОСОБА_1 , позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з останнього на його користь виплачену суму страхового відшкодуванням в порядку ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована ТДВ «СК «Альфа-гарант» згідно полісу № АЕ/6669858, а оскільки страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема права вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування, позивач звернувся з даним позовом саме до винної особи - ОСОБА_1 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та здійснювати розгляд справи за наявними у ній доказами.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань від нього не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 лютого 2016 року за договором добровільного страхування наземного транспорту №K2H0CPS-16151RF ПАТ «СК «Інгосстрах» було застраховано автомобіль марки «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , страхувальником та вигодонабувачем за яким є ТОВ «Автокредит Плюс».

З довідки № НОМЕР_4 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 14.08.2016 у м. Києві по вул. Драгоманова, 20 мала місце дорожньо-транспортна пригода, зіткнення за участю автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «BMW», державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , під його керуванням.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року у справі №753/15949/16 (провадження №3/753/4710/16) водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «BMW», державний номер НОМЕР_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

19.08.2016 року внаслідок пошкодження у ДТП - застрахованого транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , страхувальник звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до Звіту №115073/08/16 про оцінку КТЗ від 06.09.2016, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 (сертифікат №365/16 від 11.05.2011), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, без врахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали, становить З 939,33 грн.

За страховим випадком - дорожньо-транспортною пригодою, що сталась 14.08.2016 року, за участю застрахованого автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , згідно складеного страхового акту №И-7227789 від 10.11.2016, позивачем було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 3 939,33 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням №4259 від 10.11.2016 року.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пп. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи - ОСОБА_1 , який керував автомобілем «BMW», державний номер НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку, зокрема, як встановлено судом вище, внаслідок винних дій, ОСОБА_1 завдана шкода майну власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , - ТОВ «Автокредит Плюс», транспортний засіб якого добровільно застрахований товариством у позивача на підставі договору №K2H0CPS-16151RF.

Позивач, у свою чергу, виконав зобов`язання за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №K2H0CPS-16151RF від 05.02.2016 року та здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом виплати коштів у сумі 3 939,33 грн. на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс», що підтверджується платіжним дорученням №4259 від 10.11.2016. Таким чином, саме до позивача перейшло в межах суми 3 939,33 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Нормами статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Заміна кредитора у зобов`язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов`язання - права і обов`язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.

При цьому, суд зазначає, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України). Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, застрахована ТДВ «СК «Альфа-гарант» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6669858.

Водночас, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Зазначена позиція кореспондується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15.

Тому, враховуючи викладене вище, а також виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, суд дійшов висновку, що ПАТ «СК «Інгосстрах» безпідставно пред`явлено вимоги до відповідача ОСОБА_1 , як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 3 939,33 грн., а відтак відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись стст. 3, 979, 988, 993, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, стст. 12, 81, 82, 133, 258, 259, 264, 268, 265, 212-218, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої суми страхового відшкодування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.