Справа № 309/2077/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослой Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2019 року, ухваленого суддею Кемінь В.Д., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Липецько-Полянської сільської ради, де третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 , про скасування рішень сільської ради та свідоцтва про право власності,-

встановив:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення виконкому Липецько-Полянської сільської ради від 13.05.2004 року №13 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна в с. Липецька Поляна» в частині оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_1 від 01.06.2004 року, видане Липецько-Полянською сільською радою Хустського району Закарпатської області на ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько - ОСОБА_5 . Після смерті батька позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 22 січня 2016 року подали до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. заяви про те, що відмовляються від спадщини за батьком на користь своєї сестри ОСОБА_4 , яка також проживала разом з померлим батьком у даному житловому будинку. Пізніше вони з`ясували що їхній батько ОСОБА_5 при житті склав нотаріально посвідчений заповіт 15.03.2011 року, за яким все своє майно заповів ОСОБА_1 , який не являється ні родичем, ні приятелем батька, але був його адвокатом по цивільним справам де представляв його інтереси в суді. Дізнавшись про наявність такого заповіту вони відкликали свої заяви про відмову від прийняття спадщини та відповідно прийняли обов`язкову частку у спадковому майні відповідно до ст. 1241 ЦК України, так як ОСОБА_2 є пенсіонером по інвалідності, а ОСОБА_3 - пенсіонер по віку і були непрацездатними на момент смерті батька та мають право на обов`язкову частку в спадщині. Так як у будинку де проживав їх батько таких правовстановлюючих документів не було, вони звернулися до Хустського ДПТІ та отримали копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.06.2004 року, яке видане Липецько-Полянською сільською радою ОСОБА_5 на житловий будинок в АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Липецько Полянської сільської ради №18 від 16.05.2004 року. Даним рішенням проведено реєстрацією права власності на нерухоме майно за батьком позивачів у цілому. Таку реєстрацію позивачі вважають незаконною, оскільки житловий будинок був спільним майном подружжя їх матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_5 в рівних частинах. Будівництво будинку батьками проводилося за період їхнього шлюбу, і будівельний паспорт був виданий на ім`я їх матері ОСОБА_6 у 1985 році та було прийнято рішення №12 від 21.03.1985 року про виділення їй земельної ділянки для будівництва даного будинку. Однак, не дивлячись на ці обставини виконком Липецько-Полянської сільської ради 13 травня 2004 року прийняв рішення №13 про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна в АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 одноособово в цілому. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивачів ОСОБА_6 померла, але за нею не було оформлено та зареєстровано її право власності на 1/2 частку у їхньому житловому будинку і спадщина на цю частку не відкрилася, також нотаріусом не проводився і виділ частки подружжя. В свідоцтві про право власності на будинок від 01.06.2004 року зазначено що його видано на підставі рішення виконкому Липецько-Полянської сільської ради №18 від 16.05.2004 року, однак за наданою інформацією Липецько-Полянської сільської ради в день - 16 травня 2004 року рішення про оформлення права власності за ОСОБА_5 виконавчим комітетом не приймалося, і таким чином свідоцтво було видано на підставі не існуючого рішення виконавчого комітету. Тому позивачі вважають, що рішення виконкому Липецько-Полянської сільської ради №13 від 13.05.2004 року та свідоцтво про право власності видане 01.06.2004 року було видано незаконно з порушенням права на частку подружжя їхньої матері - ОСОБА_6 , з позбавленням їх можливості як спадкоємців на оформлення спадщини на частку матері. Крім цього, саме свідоцтво про право власності від 01.06.2004 року видане на підставі не існуючого рішення виконавчого комітету Липецько - Полянської сільської ради, тому позивачі під час розгляду справи збільшили позовні вимоги та поставили питання про скасування рішення виконкому Липецько-Полянської сільської ради №18 від 16.05.2004 року.

Рішенням Хустського районного суду від 16 травня 2019 року позов задоволено частково. Поновлено позивачам строк для звернення до суду з даним позовом. Визнано недійсним та скасувано рішення Липецько-Полянської сільської ради від 13.05.2004 року №13 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна в с. Липецька Поляна» в частині оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_1 від 01.06.2004 року, видане Липецько-Полянською сільською радою Хустського району Закарпатської області на ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В частині позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення Липецько-Полянської сільської ради від 16.05.2004 року №18 - відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не встановлено факту порушення прав позивачів. Вказує, що ОСОБА_4 на момент смерті батька не проживала з ними у будинку, оскільки її було зобов`язано звільнити будинок згідно рішення суду. На рахунок інших позивачів, то їхнє право не порушено, оскільки їхнє право на обов`язкову частку ніким не оспорюється.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали відзив на апеляційну скаргу в якому зазначили, що внаслідок видачі незаконного свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у цілому на померлого ОСОБА_5 , вони позбавлені можливості оформити спадщину після смерті матері - ОСОБА_6 . На момент смерті ОСОБА_5 позивачка ОСОБА_4 проживала разом з померлим, оскільки примирились. А тому, просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що рішенням виконкому Липецько-Полянської сільської ради від 13 травня 2004 року №13 дозволено оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна в АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 одноособово в цілому (а.с.12).

01.06.2004 Липецько-Полянською сільською радою на ім`я ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - домоволодіння в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Будівництво даного будинку здійснювалося подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що підтверджується будівельним паспортом, який виготовлено 20.06.1985 року ім`я матері позивачів - ОСОБА_6 , та рішення №12 від 21.03.1985 року про виділення їй земельної ділянки для будівництва даного будинку (а.с.15-21).

Мати позивачів - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8), батько позивачів - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 склав нотаріально посвідчений заповіт 15.03.2011 року, за яким все своє майно заповів ОСОБА_1 (а.с.25), та вказаний заповіт є чинним та не скасованим.

Також з матеріалів справи вбачається, що після смерті батька, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали до нотаріуса заяви (спадкова справа №4/2016), згідно яких відмовилися від прийняття спадщини за ним на користь своєї сестри ОСОБА_4 (а.с.22, 23).

Однак в подальшому, ними подана заява посвідчена в нотаріальній формі (спадкова справа №4/2016), про відкликання позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 раніше поданих заяв про відмову від прийняття спадщини за померлим батьком та відповідно визначено їхній намір на прийняття обов`язкової частки у спадковому майні відповідно до ст.1241 ЦК України, так як ОСОБА_2 є пенсіонером по інвалідності, а ОСОБА_3 - пенсіонер по віку і були непрацездатними на момент смерті батька та мають право на обов`язкову частку у спадщині (а.с.14).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення сільської ради від 13.05.2004 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01.06.2004, видані незаконно та порушують права позивачів на оформлення спадкових прав за померлими батьками. Щодо оскарження рішення сільської ради від 16.05.2004 за №18, то таке рішення не існує, а отже вимога про його скасування задоволенню не підлягає.

Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий є передчасним з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.

Саме між сторонами в цивільному процесі виникає спір, саме вони є суб`єктами спірного матеріального правовідношення, і рішенням суду можуть вирішувати питання про права та обов`язки виключно сторін у справі.

Пред`являючи даний позов, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якості відповідача зазначили Липецько-Полянську сільську раду. Інших якихось осіб, в порядку ст. 51 ЦПК України до справи у якості співвідповідачів не залучалося.

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Виходячи з вимог ст. 1233 і ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

На підставі даних норм ОСОБА_5 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на випадок своєї смерті здійснив розпорядження щодо свого нерухомого майна шляхом складання заповіту 15.03.2011 року, який нотаріально посвідчено на користь ОСОБА_1 , (Т.1, а.с.25). За цих обставин у ОСОБА_1 внаслідок заповіту виникли майнові права на спадщину, яка на праві власності належала покійному ОСОБА_5 .

Проте, ОСОБА_1 залучений позивачами до участі в справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, тоді як позивачі заявили вимоги про скасування правовстановлюючих документів на підставі яких у покійного ОСОБА_5 виникло право власності.

Виходячи з цивільно-процесуальних правил, третя особа без самостійних вимог має стосовно предмета спору лише непрямий юридичний інтерес, оскільки не є суб`єктом спірного матеріального правовідношення, перебуває з однією із сторін процесу в таких матеріальних правовідносинах, які лише можуть змінитися в результаті ухваленого рішення суду в спорі між сторонами. Водночас, судовим рішенням не можуть безпосередньо вирішуватися питання про права та обов`язки третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Та оскільки в такий спосіб можуть бути порушені майнові права ОСОБА_1 на прийняття спадщини за заповітом. То за цих обставин ОСОБА_1 повинен виступати у даній справі як один із співвідповідачів, так-як процесуальні права і обов`язки відповідача значно ширші за права третьої особи, що не заявляє самостійних вимог.

Як передбачено п. 4 ч. 3. ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Вказане свідчить про те, що даний позов пред`явлено до не усіх належних відповідачів, що є безумовною підставою для відмови у його задоволенні.

При цьому в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів у порядку ст. 51 ЦПК України, а відтак, виходячи з повноважень апеляційного суду визначених ст. 374 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід скасувати, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, та ухвалити в даній справі нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Водночас в матеріалах справи наявний заповіт від 23.08.2001 року згідно якого покійні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 все своє майно заповіли своїм внукам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.75). Однак, позивачами не визначено процесуальний статус даних осіб як учасників справи.

Суд першої інстанції на вказане не звернув уваги, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про задоволення позову, що впливає на права ОСОБА_1 , який не приймав участь у справі в якості сторони (відповідача чи співвідповідача).

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до пункту 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з позивачів на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1653,60 грн. понесений за подання апеляційної скарги, тобто по 551,20 грн. з кожного з позивачів.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2019 року скасувати та постановити постанову суду, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , про скасування рішень сільської ради та свідоцтва про право власності, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551,20 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551,20 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551,20 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 10 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді