ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року

м. Київ

справа № 760/9707/17

провадження № 61-46162св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Тетяна Євгенівна,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Шнайдером Сергієм Володимировичем, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року, ухвалене у складі судді Шереметьєвої Л.А., та постанову Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Рубан С. М., Желепа О. В., Іванченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Тетяна Євгенівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Позивач посилається на те, що ОСОБА_4 є її батьком, який помер від онкологічного захворювання легень 31 березня 2017 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрита спадкова справа, спадкоємцями останнього є позивач ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_3

ОСОБА_4 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 загальною площею 30,20 кв.м.

21 січня 2017 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т. Є., за умовами якого спірна квартира ним була продана відповідачу ОСОБА_2 .

На думку позивача, договір купівлі-продажу померлим укладений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки ОСОБА_4 був у важкому стані та на останніх стадіях хвороби; квартира відчужена за ціною, яка не відповідає її ринковій вартості, а саме за 41 978 грн; і розрахунок проведено у готівці.

Зазначає, що ОСОБА_2 скористалася важким станом здоров`я ОСОБА_4 , а тому є всі підстави вважати, що спірна квартира була відчужена під тиском відповідача. Визнання даного договору недійсним має важливе значення для відновлення порушених прав позивача та прав її брата ОСОБА_3 як спадкоємців померлого.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів впливу відповідача ОСОБА_2 на ОСОБА_4 при укладені оспорюваного правочину.

Сам по собі факт, що померлий продавець квартири ОСОБА_4 мав тяжке захворювання, не може свідчити про укладення оспорюваного договору під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для нього умовах. Договірна вартість квартири у розмірі 320 000 грн, що вказана у договорі купівлі-продажу, відповідає попередньо здійсненій оцінці.

Крім того, суд першої інстанції зазначає про те, що проведення розрахунку між сторонами договору у готівковій формі, також не свідчить про недійсність такого договору. За недотримання норм щодо граничних сум розрахунків у готівковій формі передбачена адміністративна відповідальність, що не є предметом спору у даній справі та відноситься до компетенції інших державних органів.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 залишена без задоволення, рішення Солом`янського районного суду від 10 липня 2018 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду щодо відсутності доказів на підтвердження факту укладення оспорюваного правочину під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для продавця умовах, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У жовтні 2018 року адвокат Шнайдер С. В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

На думку заявника, суди необґрунтовано не взяли до уваги, що ОСОБА_4 помер від тяжкого захворювання, що свідчить про наявність тяжкої обставини, під впливом якої укладено оспорюваний договір. Укладення такого договору спричинено необхідністю у коштах на лікування.

Судами також не враховано, що оспорюваний правочин укладений за ціною, набагато нижчою за ринкову вартість квартири; Судами неправомірно відхилено клопотання позивача про призначення експертизи у справі.

Також заявник зазначає, що факт передачі коштів від покупця до продавця встановлений судами на підставі показань свідків, що є недопустимими доказами.

Заявник зазначає, що у договорі купівлі-продажу міститься положення про дотримання сторонами вимог Постанови Правління Національного банку України від 6 червня 2013 року № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» зі змінами, внесеними Постановою Правління Національного банку України від 25 листопада 2016 року № 407. Таким чином, на думку заявника, відсутність у справі доказів перерахування ОСОБА_6 на рахунок ОСОБА_4 безготівкових коштів свідчить про недоведеність відповідачем факту належного розрахунку з продавцем квартири.

Позиція інших учасників справи

У лютому 2019 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подано відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Відповідач вважає касаційну скаргу необґрунтованою, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що ухвалені у відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Відповідач зазначає, що вартість квартири, визначена у договорі купівлі-продажу, відповідає вартості, визначеній у висновку суб`єкта оціночної діяльності, який наявний у матеріалах справи.

Отримання коштів за оспорюваним правочином продавцем від покупця підтверджується умовами договору та показаннями свідків. Доказів протилежного позивачем не надано.

Суди вірно визначили відсутність доказів укладення договору купівлі-продажу під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах для продавця. Рішення продати квартиру своїй рідній сестрі ОСОБА_4 прийнято усвідомлено, ціна угоди відповідає ринковій вартості квартири.

Касаційна скарга дублює зміст апеляційної скарги, аналогічні доводи позивача оцінені судом апеляційної інстанції.

У лютому 2019 року відзив на касаційну скаргу подано третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є. У відзиві третя особа також посилається на необґрунтованість касаційної скарги та законність судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Нотаріус зазначає про те, що посвідчення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири здійснено у повній відповідності з вимогами законодавства, що регулюють порядок вчинення нотаріальних дій. Встановлено особи сторін правочину, їх розуміння значення своїх дій та можливість керувати ними. Продавець на запитання нотаріуса відповідав чітко і зрозуміло, жодних проявів хвороби та психічних розладів у поведінці ОСОБА_4 нотаріусом не виявлено.

Сторонами у договорі визначено, що ними дотримано порядок вимог нормативних актів щодо граничного розміру готівкових розрахунків, законодавством не покладено на нотаріуса обов`язку щодо перевірки безготівкового перерахування грошових коштів. Вартість квартири визначалась відповідає ринковій, що підтверджується висновком ліцензованого спеціаліста.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 1 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено,що 21 січня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 загальною площею 30,2 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т. Є., зареєстрований за № 87.

Пунктом 3 договору встановлено, що за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 320 000 грн. У цьому ж пункті договору визначено, що продавець підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру, одержання від покупця грошових коштів у розмірі 320 000,00 гривень. Також сторони зазначили про дотримання ними вимог Постанови Правління Національного банку України від 6 червня 2013 року № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» та Постанови Правління Національного банку України від 25 листопада 2016 року №407 «Про внесення змін до Постанови Правління Національного банку України від 6 червня 2013 року № 210».

Згідно з висновком про вартість майна, наданим суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Науковий цент незалежних експертиз» від 16 січня 2017 року, ринкова вартість кватири становить 319 192 грн.

З показань свідка ОСОБА_8 , дочки відповідача ОСОБА_2 , суди встановили, що її дядько ОСОБА_4 придбав квартиру у 2010 році і вирішив продати її своїй сестрі, її матері, та поїхати в Крим, оскільки він хворів та де він любив відпочивати.

Її мати придбала квартиру за 320 000 грн і саме вона передала ОСОБА_4 гроші, які він перерахував у квартирі, і лише після цього вони поїхали до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу.

Крім того, вони домовились, що ОСОБА_4 буде проживати у цій квартирі.

Ці ж обставини, а саме передачу грошових коштів ОСОБА_4 , підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер від злоякісної пухлини з метастазами.

Свідок ОСОБА_10 - лікар-онколог, пояснив, що він спостерігав за ОСОБА_4 , який приїзжав на прийом з родичкою, як пізніше з`ясував, це була його племінниця.

Зазначив, що ОСОБА_4 був адекватний, контактний, скарг на слабкість від нього не надходило. Від хімічного лікування відмовся без пояснення причин. Препарати також не вживав, посилаючись на те, що не хоче втрачати адекватність.

Суди з показань свідка ОСОБА_11 , з яким ОСОБА_4 працював на заводі «Арсенал» майже до самої смерті, встановили, що свідок помітив погіршення стану здоров`я ОСОБА_4 незадовго до смерті, пропонував допомогу, від якої останній відмовився, посилаючись на те, що про нього турбуються, забезпечують всім необхідним. При цьому, від ОСОБА_4 дізнався, що з дочкою він не спілкувався і остання йому не допомагала.

Після ОСОБА_4 відкрилась спадщина і 21 червня 2017 року за заявою ОСОБА_1 . Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 444/2017.ї

28 липня 2017 року заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_4 подала відповідач ОСОБА_2 , сестра спадкодавця.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту другого розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX (набрав чинності 8 лютого 2020 року), касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття касаційного провадження, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України у тій же редакції).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 21 січня 2017 року укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Вартість договору погоджена сторонами правочину у розмірі 320 000,00 гривень (пункт 3 договору). Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є. та зареєстрований у реєстрі за № 87.

Відповідно до положень статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач ОСОБА_1 , спадкоємиць ОСОБА_4 , посилається на недійсність вказаного правочину, у зв`язку з тим, що такий правочин укладений під впливом тяжкої обставини та на вкрай невідних для продавця умовах.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 233 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Касаційний суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що сам по собі факт наявності тяжкої хвороби у ОСОБА_4 ще не свідчить про укладення ним правочину під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних для нього умовах. Позивачем не доведено, що за відсутності хвороби ОСОБА_4 такий правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

З огляду на встановлені судами обставини, договірна вартість предмета купівлі-продажу відповідала ринковій вартості, що підтверджується звітом суб`єкта оціночної діяльності від ТОВ «Науковий цент незалежних експертиз» від 16 січня 2017 року.

Посилання заявника касаційної скарги на те, що вартість проданої квартири значно занижена, не приймається судом касаційної інстанції, оскільки встановлені у справі обставини свідчать про протилежне.

Судами встановлено, що згідно з умовами договору продавець ОСОБА_4 підтвердив повний фактичний розрахунок з ним покупця ОСОБА_2 за квартиру. Отримання ОСОБА_4 грошових коштів від ОСОБА_12 до моменту підписання договору купівлі-продажу підтвердили також свідки, допитані судом першої інстанції.

Посилання заявника скарги на відсутність доказів здійснення безготівкових розрахунків між сторонами оспорюваного правочину, не свідчить про недійсність такого договору.

Касаційний суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що можливе порушення сторонами оспорюваного правочину вимог Постанови Правління Національного банку України від 6 червня 2013 року № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» з урахуванням змін, внесених Постановою Правління Національного банку України від 25 листопада 2016 року №407, щодо граничних сум розрахунків у готівкових коштах, не відносить до предмета цього спору.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу у зв`язку з недоведеністю позивачем наявності тяжкої обставини, під впливом якої вчинено такий правочин та на вкрай невигідних для продавця умовах.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки суди ухвалили їх із додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень - без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, судом не встановлено.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401 у редакції Кодексу, чинній на час відкриття касаційного провадження, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Шнайдером Сергієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов