Постанова

Іменем України

18 березня 2020 року

м. Київ

справа № 463/4296/15-ц

провадження № 61-9712св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року у складі судді Лакомської Ж. І. та постанову апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року у складі суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, стягнення сум.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №910.14899 від 10 травня 2012 року, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 226 652 грн 50 коп. для придбання автомобіля HYUNDAI HD6554-01, 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_4 . Проте, всупереч умовам договору та положенням законодавства, відповідач ОСОБА_1 свої обов`язки не виконує, не забезпечив своєчасне повернення коштів у відповідності до графіку повернення коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки від 11 лютого 2015 року із ОСОБА_1 03 липня 2012 року укладено договір застави транспортного засобу - HYUNDAI, реєстраційний № НОМЕР_4 . Оскільки зобов`язання перед банком не виконані, заборгованість не погашена, позивач просив вказаний автомобіль вилучити у відповідача, звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу його будь-якій особі покупцю за ціною не нижче ринкової, яка буде визначена суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати позивачу всі права та повноваження на відсудження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно, проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб,отримувати/виготовляти ключі їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо). Просив стягнути з обох відповідачів солідарно частину заборгованості за кредитним договором внаслідок невиконання договору поручителем в сумі 50 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 є жителем м. Луганська, позивачем не представлено суду відомостей щодо режиму роботи відділень ПАТ «Ідея Банк» в даному місті (за місцем проживання позичальника) та щодо порядку здійснення розрахунків за кредитними зобов`язаннями позичальниками, які проживають на території цього населеного пункту. Відтак, суд приходить до висновку про те, що у зв`язку з призупиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах Луганської та Донецької областей, які не контролювались у спірний період українською владою, відповідач ОСОБА_1 не міг виконати свій обов`язок перед позивачем щодо сплати заборгованості за кредитним договором, а тому він не вважається таким, що допустив порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, і правових підстав для задоволення даного позову немає.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що умовами кредитного договору передбачено, що всі повідомлення за даним договором (вимоги про дострокове повернення кредиту у тому числі)повинні бути складені у письмовій формі, направлені банком за адресою позичальника, вказаною в договорі, або на іншу адресу, зазначену позичальником. Позивачем не надано суду доказів про надсилання вищезгаданих вимог, повідомлень, претензій чи попереджень відповідачу та про їх вручення з приводу неналежного виконання останнім умов кредитного договору. Позивач звернувся з позовом до Личаківського районного суду м.Львова за місцем проживання поручителя ОСОБА_2 , відповідальність якої передбачена у межах 50 грн. До відповідача ОСОБА_1 позивач звернувся з вимогами про вилученнязаставленого транспортного засобу та звернення стягнення на предмет застави в межах 218 928 грн22 коп. Такий вибір підсудності позивачем унеможливлює здійснення процесуальних прав відповідачем ОСОБА_1 щодо законного сподівання на отримання інформації про наявність будь-якого позову до нього у визначеному суді (Білокуракинському, Троїцькому, Марківському, Сватівському районних судах Луганської області). Повідомити ОСОБА_1 про наявність в провадженні суду справи за позовом до нього та про час і місце проведення судових засідань у справі Личаківський районний суд м. Львова був позбавлений можливості, оскільки відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», УДППЗ «Укрпошта» з 27 листопада 2014 року припинено приймання поштових відправлень на територію Луганської області. До таких населених пунктів віднесено і м. Луганськ. Відтак, судову повістку про виклик до суду неможливо направити в окремі райони Луганської області. Виклик через оголошення в пресі, яка не розповсюджується на території окремих районів Луганської області, не може вважатись належним повідомленням про розгляд справи, оскільки це суперечить і вимогам процесуального закону. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 не був обізнаний про судове провадження та про виклик в судове засідання як особа, яка перебуває в окремому районі Луганської області. Це не забезпечує дотримання принципу рівності сторін у процесі та змагальності, відповідно до яких кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них, тобто порушує право ОСОБА_1 на справедливий суд, встановлене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод та Конституцією України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ «Ідея Банк» просить скасувати судові рішення та задовольнити позов, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позичальник із липня 2014 року припинив погашати кредит, проте суд зазначив про відсутність у позивача підстав для стягнення боргу й права на дострокове стягнення кредиту відповідно до параграфу 8 кредитного договору та положень частини другої статті 1050 ЦК України. У справі відсутні докази, які доводили б, що відповідач з липня 2014 року позбавлений можливості виконувати зобов`язання за кредитом внаслідок випадку або непереборної сили. Банк не припиняв прийому коштів за вказаним рахунком і не перешкоджав відповідачу у погашенні кредиту. Також позичальник не був позбавлений можливості внести кошти на погашення кредиту на депозит нотаріуса. Банк скористався своїм правом на звернення із позовом до суду за місцезнаходженням одного із відповідачів. Оголошення щодо часу та місця розгляду справи друкувалося у газеті «Урядовий кур`єр» та розміщувалося на офіційному веб-сайті судової влади України, тому відповідач був належним чином сповіщений щодо розгляду справи судом.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи з Личаківського районного суду м. Львова.

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у складі колегії з п`яти суддів.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №910.14899 від 10 травня 2012 року, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 226 652 грн 50 коп. для придбання автомобіля HYUNDAI HD6554-01, 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) VIN- НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_4 . За умовами кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує процентну ставку, яка визначається відповідно до умов кредитного договору. Станом на день укладення договору становить 21,99 % річних. Згідно з графіком щомісячних платежів, датою внесення позичальником чергового платежу визначено 10 число кожного місяця.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки від 11 лютого 2015 року (ліміт відповідальності поручителя 50 грн) та із ОСОБА_1 03 липня 2012 року укладено договір застави транспортного засобу - HYUNDAI, реєстраційний № НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 до червня 2014 року вносив кошти на погашення кредиту, останній платіж здійснено 17 червня 2014 року. Заборгованість за кредитом складає 218 928 грн 22 коп. (основний борг - 118 275 грн 71 коп., прострочений борг - 44 050 грн 61 коп., прострочені проценти - 51 129 грн 74 коп., строкові проценти - 480 грн 13 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 4 992 грн 03 коп.).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк», суди, пославшись на положення статей 612, 613 ЦК України, дійшли висновку про те, що простроченої заборгованості у боржника не виникло, його вини в припиненні внесення платежів немає.

При цьому суди свої висновки мотивували тим, що постановою правління Національного банку України від 6 серпня 2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» у зв`язку з запровадженням з 24 липня 2014 року на території Донецької та Луганської областей надзвичайного режиму роботи банківської системи призупинено банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

Разом із тим, судами не було враховано наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Проте, абзац перший статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що у ОСОБА_1 відсутні підстави для виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Також безпідставними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не надано суду доказів про надіслання повідомлень, претензій чи попереджень відповідачу з приводу неналежного виконання останнім умов кредитного договору, оскільки ПАТ «Ідея Банк» скористалося своїм правом на дострокове повернення кредиту, пред`явивши відповідні позовні вимоги. В жодному пункті кредитного договору, як і в чинному законодавстві не передбачено, що банк має право на звернення до суду виключно після пред`явлення кредитодавцем вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту та отримання позичальником такої вимоги.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу», стаття 572 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Судами установлено, що ПАТ «Ідея Банк», звертаючись до суду з цим позовом до відповідачів, просило звернути стягнення на заставне майно (автомобіль)шляхом його продажу з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцемв рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

У пункті 2 розділу 5 договору застави від 03 липня 2012 року сторони погодили, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю.

Отже, звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

До такого висновку Верховний Суд приходить, оскільки застереження в договорі про задоволення вимог шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) та постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №463/4225/15-ц ( провадження № 61-15214 св18).

Таким чином, судами не застосовано вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вказане Верховний Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі, оскільки такий спосіб звернення стягнення на заставне майно сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Виходячи з наведеного в задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» у цій частині слід відмовити. При цьому не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо вилучення у відповідача автомобіля, оскільки вона у цьому разі є фактично складовою позовної вимоги щодо звернення стягнення на предмет застави.

Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів частини заборгованості за кредитним договором в сумі 50 грн.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань наявна заборгованість за кредитним договором, Верховний Суд, приймаючи до уваги положення частини першої статті 13, частини другої статті 400 ЦПК України та зміст заявлених позовних вимог, вважає, що позов ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в частині солідарного стягнення боргу в сумі 50 грн підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в сумі 50 грн задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 грн.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик