ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2020 року

Справа № 618/704/19

Провадження № 22 ц/ 818/ 1123/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.

суддів - Коваленко І.П., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дворічанського районного суду Харківської області, ухвалене 5 листопада 2019 року у складі судді Буніна Є.О., -

установив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму матеріальної шкоди у розмірі 13 026 грн та суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 29 жовтня 2015 року близько 12-30 год. на підставі раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході обопільної сварки, ОСОБА_2 нанесла ОСОБА_1 один удар внутрішньою стороною долоні лівої руки по обличчю в область носу, в результаті чого спричинила їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді перелому кісток носа в середній третині без особливого зміщення з наявністю синців в області верхніх повік обох очей. Після чого ОСОБА_2 дерев`яною палицею нанесла ОСОБА_1 один удар в область ліктьового суглобу лівої руки та один удар в область колінного суглобу лівої ноги, чим спричинила їй легкі тілесні ушкодження у вигляді травматичного набряку м`яких тканин по внутрішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині з наявністю на його тлі синця. Вироком Борівського районного суду Харківської області від 08 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Окрім того, вироком суду було частково задоволено цивільний позов, пред`явлений потерпілою ОСОБА_1 відповідно до ст. 128 КПК України під час кримінального провадження, про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки матеріальної та моральної шкоди, а саме, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 13 026,52 грн та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року вирок Борівського районного суду Харківської області від 8 вересня 2017 року скасований, кримінальне провадження закрито. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Але при цьому, у вищевказаній ухвалі зазначено, що застосування положень ст. 49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності та не позбавляє потерпілу права звернутись до суду із позовом про відшкодування завданої злочином шкоди.

Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 5 листопада 2019 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 638 грн 88 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що під час судового розгляду кримінального провадження була встановлена вина ОСОБА_2 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Потерпілою від цього злочину є позивачка. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року ОСОБА_2 звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, але таке її звільнення від кримінальної відповідальності не звільняє останню від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду. Записами із медичної карти ОСОБА_1 від 10 листопада 2015 року підтверджено, що 10 листопада 2015 року потерпіла зверталася до отоларинголога КЗОЗ «Дворічанська ЦРЛ», яким діагностовано у неї перелом кісток носа без зміщення; 14 листопада 2015 року, 16 листопада 2015 року, 23 вересня 2016 року ОСОБА_1 консультувалась з невропатологом та їй було діагностовано післятравматичну енцефалопатію. Згідно з призначеннями, які вказані в консультативних висновках лікарів, витрати ОСОБА_1 на придбання ліків у період з 14 листопада по 25 грудня 2016 року складають 10 638 грн 88 коп. Витрати на бензин, пов`язані із відвідуванням лікарні, відповідно до наданих чеків, які складають 2 387 грн 64 коп., не підтверджують того, що саме ці кошти були витрачені на паливо для відвідування лікарні, а не для заправки транспортного засобу для інших потреб. Позивачем не надано підтверджень того, що саме в ці дати, які зазначені в чеках на пальне, вона відвідувала лікарню. Виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості та об`єктивної, повної й неупередженої оцінки всіх обставин справи, суд вважав, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є завищеними і підлягають задоволенню частково у розмірі 2000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачем не надано доказів, які підтверджують лікування Лор - травми, оскільки звернення позивача до лікаря та придбання ліків пов`язано з загальними захворюваннями, а проміжок часу придбання ліків після подій 29 жовтня 2015 року дуже великий. Розмір моральної шкоди визначено не вірно. Оскільки суд не має спеціальних знань у галузі медицини, він не міг встановити, що ОСОБА_1 понесла моральні страждання, перебувала у стані стресу та тривоги, страху. Відмову у задоволенні позову в частині стягнення витрат на бензин апелянт вважає обґрунтованою. Оскільки ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року вирок Борівського районного суду Харківської області від 8 вересня 2017 року скасовано, кримінальне провадження закрито, її звільнено від кримінальної відповідальності. ОСОБА_1 не надала доказів вини апелянта.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечує. Зазначає, що суд необґрунтовано відмовив їй у задоволенні позову в частині стягнення витрат не бензин, оскільки вона неодноразово за власні кошти приїжджала до КЗОЗ Дворічанської ЦРЛ, Харківської обласної клінічної лікарні та до суду. Вважає, що судом вірно встановлено причинний зв`язок між злочинними діями відповідача та її станом здоров`я. Просить рішення Дворічанського районного суду Харківської області скасувати, ухвалити нове рішення, стягнути з відповідача 13 026 грн матеріальної шкоди та 20 000 моральної шкоди.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, вироком Борівського районного суду Харківської області від 08.09.2017 у справі № 618/55/16-к ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, їй призначене покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн. На підставі п. ґ) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані злочином 13026 грн 52 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн на відшкодування моральної шкоди (а. с. 6-10).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.04.2019 зазначений вирок скасований, кримінальне провадження закрите. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України (а.с. 12 - 13).

Згідно з мотивувальною частиною зазначеної ухвали застосування до ОСОБА_2 положень ст. 49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення її від кримінальної відповідальності, а відтак не позбавляє потерпілу права звертатися до суду із позовом про відшкодування завданої їй злочином шкоди, але в порядку цивільного судочинства.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначені в статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу (надалі ЦК України) визначене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Харківським апеляційним судом в ухвалі від 23.04.2019 було встановлено, що ОСОБА_2 29 жовтня 2015 року близько 12-30 год, перебуваючи на напроти двору домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході обопільної сварки, нанесла ОСОБА_1 один удар внутрішньою стороною долоні лівої руки по обличчю в область носу, в результаті чого завдала останній легкі тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді перелому кісток носа в середній третині без особливого зміщення з наявністю синців в області верхніх повік обох очей, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 523-КП/15 від 27.11.2015. Після чого ОСОБА_2 нанесла принесеною із собою дерев`яною палицею ОСОБА_1 один удар в область ліктьового суглобу лівої руки та один удар в область колінного суглобу лівої ноги, чим завдала потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді травматичного набряку м`яких тканин по внутрішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині з наявністю на його тлі синця, що підтверджується з висновком судово-медичної експертизи № 474-КП/15 від 30.10.2015.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Керуючись ч.6 ст. 82 ЦПК України судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту вчинення ОСОБА_2 протиправних дій відносно ОСОБА_1 , спрямованих на заподіяння шкоди здоров`ю позивачки.

Судова колегія вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду про наявність в діях апелянта вини у завданні шкоди здоров`ю позивачки тому, що ОСОБА_2 встановлену ст. 1166 ЦК України презумпцію вини не спростувала. В супереч вимог ст.12, 81 ЦПК України відповідач доказів своєї невинуватості у завданні шкоди здоров`ю ОСОБА_1 не надала.

Факт завдання позивачці шкоди здоров`ю у вигляді перелому кісток носу без особливого зміщення підтверджується даними медичної карти (а.с. 19), консультативних висновків спеціаліста від 14.11.2015, 16.11.2015, 23.09.2016 (а.с. 21 - 23), виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 11.08.2017 (а.с. 24 - 25), якими встановлено, що ОСОБА_1 зверталася за медичною допомогою 10 листопада 2015 року та їй було встановлено діагноз перелом кісток носу без особливого зміщення, післятравматична енцефалопатія.

Тому судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_2 завданої позивачці матеріальної шкоди.

З наданих ОСОБА_1 копій товарних чеків вбачається, що за період з 14 листопада 2015 року по 25 грудня 2016 року вона витратила на придбання призначених за рецептом Дворічанської районної лікарні від 14.11.2015 ліків на суму 10638 грн 88 коп. (а.с. 14-16).

Судова колегія також погоджується з висновком суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди і вважає, що суд правильно керувався вимогами ст. 1167, ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України й обґрунтовано встановив, що завдана ОСОБА_1 винними діями відповідачки моральна шкода полягала у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала в результаті перелому кісток носу та протиправною поведінкою ОСОБА_2 щодо неї.

Визначений судом розмір моральної шкоди відповідає загальним засадам цивільного законодавства : справедливості, добросовісності та розумності. Підстави для його зменшення відсутні.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими та висновків, викладених у рішенні суду, не спростовують. Суд ухвалив рішення на підставі повно та всебічно встановлених обставин у справі та зробив висновки, що відповідають установленим обставинам та вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369,375, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 5 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 3 квітня 2020 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді І.П. Коваленко

Р.М. Піддубний