Номер провадження: 22-ц/813/3871/20
Головуючий у першій інстанції Шкамерда К.С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Бикової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бороган Валентина Володимировича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 418 556 грн. за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 17.12.2016 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 в позику грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США, безвідсотково, строком на два місяці, тобто до 17.02.2017 року, про що позичальник склала розписку.

Проте, після закінчення строку повернення боржником грошових коштів, відповідач грошей не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду, та з урахуванням того, що сума боргу 15 000 доларів на день звернення позивача з позовом до суду складає 418 556 гривень, просив стягнути цю суму з боржника.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 418 556 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 4 186 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Бороган Валентин Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2019 року та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача 16 742,24 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сторони в судове засідання не з`явилися, надали в особі своїх представників заяви про розгляд апеляційної скарги поданої в інтересах ОСОБА_1 за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2016 року ОСОБА_2 надав позику ОСОБА_1 у вигляді грошових коштів в розмірі 15 000 доларів США, безвідсотково, на строк два місяці, тобто до 17 лютого 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачка склала розписку від 17 грудня 2016 року, в якій підтверджує передачу їй ОСОБА_2 та отримання нею грошових коштів у розмірі 15 000 доларів США в момент підписання розписки (а. с.10);

Позивач стверджує, що свої зобов`язання за укладеним договором відповідачка виконувала не належним чином, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав;

Під час розгляду справи представником відповідача не заперечувалося отримання у позику від позивача 15 000 доларів США, однак стверджувалося, що відповідач частину коштів повернула, внаслідок чого невиконаними зашилися зобов`язання з повернення позики на суму 900 доларів США (а. с.28).

Задовольняючи позов у повному обсязі та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 418 556 грн., суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 418 556,00 грн.

Такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам, узгоджується з доказами, дослідженими судом, заснований на законі та є вірним.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Встановивши, що факт отримання грошових коштів за розпискою від 17.12.2016 року, яка власноручно написана відповідачем визнається сторонами та що на час звернення з позовом до суду і розгляду справи оригінал даної розписки знаходиться у відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача невиконаного боргового зобов`язання перед позивачем.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги надану представником відповідача до суду розписку від 23.06.2017 року щодо часткового погашення відповідачкою заборгованості перед позивачем та залишку не виконаних позикових зобов`язань за розпискою від 17.12.2016 року у розмірі 900 доларів США.

Зокрема, суд першої інстанції після пред`явлення представником відповідача в судовому засіданні розписки від 23.06.2017 року про часткове виконання зобов`язань за позикою від 17.12.2016 року, заслухавши позивача, який заперечував відношення розписки про залишок боргу 900 доларів США до зобов`язань позики від 17.12.2016 року з посиланням на відсутність у пред`явленій відповідачем до суду розписки від 23.06.2017 року будь-яких відомостей, за якими можна ідентифікувати її приналежність до зобов`язань позики за розпискою від 17.12.2016 року, мотивовано визнав явку безпосередньо відповідача в судове засідання обов`язковою.

Оскільки відповідач в судове засідання не з`явилася і пояснень щодо походження представленої її представником розписки суду не надала, суд першої інстанції надав вірну та справедливу оцінку змісту представленої розписки від 23.06.2017 року, звернувши увагу, що ця розписка не містить істотних умов договору, а саме: розрахунок (у якому розмірі) ОСОБА_2 отримав грошові кошти; від кого отримав кошти та відповідно до яких грошових зобов`язань залишок боргу складає 900 доларів США.

Встановивши дані обставини та звернувши увагу на зміст представленої представником відповідача копії розписки від 23.06.2017 року на підтвердження часткового виконання останньою зобов`язань за позикою від 17.12.2016 року, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв дану розписку, представлену представником відповідача в якості доказу часткового виконання відповідачем зобов`язань за позикою за розпискою від 17.12.2016 року навіть при наявності у відповідача оригіналу розписки від 23.06.2017 року.

Вірно встановивши обставини справи та надавши вірну оцінку доказам, які приєднані до справи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення позики у розмірі 418 556 грн., заявлених позивачем з урахуванням розрахунку ним даної суми в національній валюті із застосуванням еквіваленту за курсом НБУ на час звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не врахував надану відповідачем розписку від 23.06.2017 року про часткове виконання нею перед позивачем позикового зобов`язання за розпискою від 17.12.2016 року, висновку районного суду не спростовують і зведені виключно до переоцінки даного доказу, якому судом першої інстанції надано мотивовану критичну оцінку і який обґрунтовано не взято судом до уваги.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бороган Валентина Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06.04.2020 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова