Справа № 183/8322/19
№ 2/183/1883/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради, третя особа приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В., про визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за заповітом, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новомосковської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 , яка за життя залишила на її ім`я заповіт, в якому заповіла позивачеві житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами АДРЕСА_1 .
Звернувшись у встановлений законом строк до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Баки О.В. з заявою про прийняття спадщини, а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки її матір за життя належним чином не здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Позивач зазначає, що її матір, на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2007 року набула право власності на літню кухню, що зазначена в технічному паспорті під літерою «Г», прибудову «г», погріб «Б», гараж «д», сарай «Е», літній душ «Ж», вбиральня «З», колодязь «к», колодязь «к1», замощення «І», огорожа 2-4. Зазначене рішення було зареєстроване в КП «Новомосковське МБТІ». Між тим, літня кухня, що зазначена в технічному паспорті під літерою «Г» ще за життя бабусі позивача ОСОБА_3 була переобладнана в житловий будинок. Остання за життя належним чином не оформила прав власності на житловий будинок, внаслідок чого матір позивача ОСОБА_2 , реєструючи право власності на нерухоме майно, також не звернула увагу на цю обставину. Позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що зазначений в технічному паспорті під літерою «Г» та інше нерухоме майно, оскільки переобладнання літньої кухні під житловий будинок відбулося спадкодавцями на відведеній під будівництво житлового будинку земельній ділянці, таке переобладнання не порушує встановлених державно-будівельних норм, фактично є самочинним, однак іншого способу оформити свої права спадкоємця, позивач не має можливості, тому звернулася до суду з означеним позовом.
Ухвалою від 02 січня 2020 відкрите провадження у справі, зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Баку О.В. контору надати копію спадкової справи після померлої ОСОБА_2 .
Судом для огляду витребувано матеріали інвентаризаційної справи на будинок за АДРЕСА_1 .
В судове засідання всі учасники справи не з`явилися, представник позивача звернулася до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність, одночасно свій позов підтримала.
Представник відповідача відзив на позов не надав, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, судом було проведено заочний розгляд справи, зі згоди позивача.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Суду подано копію рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2007 року, у відповідності до якого за ОСОБА_2 визнано право власності на літню кухню «Г», прибудову «г», погріб «Б», гараж «д», сарай «Е», літній душ «Ж», вбиральня «З», інші споруди по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11-12)
Суду подано копію технічного паспорту, виготовленого станом на березень 2005 року, у відповідності до якого власником зазначених у рішенні суду будівель являється ОСОБА_2 (а.с. 17-20).
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).
Матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 містять дані про наступне.
20.05.2008 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким належний їй на праві власності житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 , заповіт посвідчено приватним нотаріусом Бакою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1972 (а.с. 5).
ОСОБА_1 звернулася з заявою про прийняття спадщини за заповітом.
Постановою приватного нотаріуса позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки з перелічених документів, що посвідчують право власності спадкодавця на будівлі та споруди, житловий будинок відсутній (а.с. 15).
До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме.
Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
А згідно вимог ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
За правилами статей 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
За з містом ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачам и земельних ділянок у такому порядку: 1)отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2)розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3)затвердження проектної документації; 4)виконання підготовчих та будівельних робіт; 5)прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6)реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.
Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку ст.331 ЦК України.
Згідно із ч.1 ст.376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Водночас згідно із ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК України).
З контексту ч.ч.3,4 ст.376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.
Аналіз норм ч.3 ст.376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.
Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.
При цьому слід ураховувати положення ч.1 ст.376 ЦК України, а саме: наявність у особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.
Саме до таких правових висновків щодо застосування ст.ст.331, 376 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постанові від 28 січня 2015 року (справа №6-225цс14).
В даному, конкретному випадку, суду надано достатніх доказів про те, що спадкодавець використала відведену земельну ділянку, відповідно до вимог земельного законодавства, що діяло на момент переобладнання літньої кухні під житловий будинок, однак належним чином не ввела в експлуатацію новостворене нерухоме майно. Даних про порушення будівельних норм та правил у збудованому об`єкті нерухомості судом не встановлено. При цьому матеріали інвентаризаційної справи не містять доказів порушення прав інших осіб, в зв`язку зі здійсненим самочинним будівництвом.
Матеріали інвентаризаційної справи, досліджені судом, містять дані про те, що ОСОБА_2 , після отримання спадщини переобладнала літню кухню під житловий будинок, що відповідає вимогам п.2.9 ДБН В.2.2-15 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В.1.2-6 «основні вимоги до будівель і споруд. Механічний опір та стійкість», ДБН В.2.5 «Опалення, вентиляція» та кондиціювання». Загальна площа житлового будинку складає 26,5 кв.м., житлова площа 14,5 кв.м., стіни будинку шпали, обкладені цеглою.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

Позов ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради, третя особа приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В., про визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за заповітом,- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку «Г» загальною площею 26,5 кв.м., житлова площа 14,5 кв.м., прибудови «г», погребу «Б», гаражу «д», сараю «Е», літнього душу «Ж», вбиральня «З», колодязю «к», колодязю «к1», огорожі № 2, воріт № 3, хвіртки № 4, покриття І, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою, поданою відповідачем, протягом тридцяти днів з дня отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.