Номер провадження: 22-ц/813/1705/20
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С. М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Возіяна Андрія Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області та Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, зобов`язання привести об`єкт самочинного будівництва до попереднього стану, здійснити його перебудову та відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ

08 липня 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга адвоката Возіяна Андрія Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області та Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, зобов`язання привести об`єкт самочинного будівництва до попереднього стану, здійснити його перебудову та відшкодування майнової шкоди.

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області та Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, зобов`язання привести об`єкт самочинного будівництва до попереднього стану, здійснити його перебудову та відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року про вжиття заходів забезпечення позову задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, накладено арешт на наступні об`єкти нерухомого майна, що належать на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 : - на 1/1 частки земельної ділянки, кадастровий номер :23:0170022, площею 0,0619 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; дата державної реєстрації 26.05.2008 року (підстава реєстрації договір купівлі продажу від 13.11.2007 року У-852 та державний акт на право власності за земельну ділянку, серія ЯЖ №300569 від 26 травня 2008 року), оціночна ринкова вартість об`єкта - 3 854 200 грн.; - на 92/1000 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 548,7 кв.м., житлова площа 162,7 кв.м , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстровий номер нерухомого майна 20967174, (оціночна ринкова вартість частки - 2 140 000 грн.). Вказаною ухвалою також заборонено ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , здійснювати щодо об`єктів нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровий номер :23:0170022, площею 0,0619 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; та 92/1000 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (реєстровий номер об`єкта нерухомого майна 20967174), загальною площею 548,7 кв.м., житлова площа 162,7 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - дії, спрямовані на їх відчуження та вчиняти відповідні правочини та заборонено суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснювати реєстраційні дії щодо вищевказаних об`єктів нерухомого майна, пов`язані зі зміною їх власника. Виконання ухвали доручено суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та державним кадастровим реєстраторам, підпорядкованим Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, визначеним Законом України «Про державний земельний кадастр» (а.в.м.143-145).

08.01.2020 року від представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Представник позивача посилається на те, що відповідно до інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.09.2018 року реєстратор ОСОБА_4 при наявності запису в реєстрі про державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту, накладеного ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2016 року, 23.07.2018 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 42190706 та замість раніше зареєстрованого вищевказаного об`єкта площею 1002,3 кв.м. по АДРЕСА_2 зареєстровано два нових: р.н. 101 нежитлове приміщення 10/14 площею 934,2 кв.м. та р.н. 101 нежитлове приміщення 10/2 площею 68,1 кв.м. На думку позивача вказані дії відповідача спрямовані на ухилення від відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок самочинного будівництва позивачу та невиконання відповідачем попередньої ухвали про забезпечення позову. Крім того, позивач зазначає, що судом першої інстанції, при постановленні ухвали від 10.04.2019 року не було допущено порушення балансу інтересів сторін, оскільки на момент винесення нової ухвали про вжиття заходів забезпечення позову дія ухвали від 02.10.2019 року була зупинена судом апеляційної інстанції, а вже 17.04.2019 року застосовані нею заходи забезпечення позову було скасовано судом першої інстанції При цьому позивач звертає увагу на те, що ухвали від 17.04.2019 року та 10.04.2019 року виконані в послідовності, яка забезпечила реалізацію принципу співмірності позовним вимогам: спочатку 19.04.2019 року о 9 год 59 хв 49 сек внесені дані про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою від 02.10.2018 року, а 19.04.2019 року о 18 год 07 хв 29 сек внесені дані щодо нового заходу забезпечення позову. На думку позивача судом були враховані всі обставини, що є достатніми для вжиття заходів забезпечення позову. Тому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін ухвалу від 10.04.2019 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 просила задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги заперечував. Інші учасники провадження в судове засіданняне з`явилися, про час, дату та місце судового засідання були повідомленні належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи оскаржувану ухвалу в справі суд першої інстанції виходив з того, що на даний час нерухоме майно, що є предметом спору по даній справі та на яке позивач просить накласти арешт перебуває у власності відповідача, також позивач зазначає, що є підстави вважати, що дане майно, може бути відчужене. Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті. У відповідності до норм процесуального права є всі підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, оскільки від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Тому суд постановив ухвалу, якою задовольнив заяву позивача та вжив заходів забезпечення позову. Інших мотивувань оскаржувана ухвала не містить.

Апеляційний суд надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та частково задовольняючи її вважає за необхідне зазначити наступне.

За обставинами даної справи предметом судового розгляду є матеріально-правові вимоги позивача щодо про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, зобов`язання привести об`єкт самочинного будівництва до попереднього стану, здійснити його перебудову та відшкодування майнової шкоди та про визнання недійсними угод, визнання незаконним та скасування державної реєстрації права власності. Спір стосується нерухомого майна нежитлового приміщення 10/1, площею 1003,5 кв.м. в будинку АДРЕСА_2 .

Як вбачається з інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за результатами пошуку по справі № 522/15102/16-ц ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Тарасов А.В.) від 19.08.2016 року було накладено арешт на спірне нежитлове приміщення та заборонено відповідачу здійснювати без дозволу органів державного архітектурно-будівельного контролю будівництво у будь-якій формі спірного майна.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Кічмаренко С.М.) від 02.10.2018 року задоволено заяву представника позивача та вирішено накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, що належать на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , а саме: - житловий будинок житловою площею 115 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , 2-кімнатну кв. № НОМЕР_2 , загальною площею 99,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 , нежитлове приміщення підвалу - машиномісце №АБ 49, загальною площею 13,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ,. Також суд вирішив заборонити ОСОБА_1 , здійснювати щодо вказаних об`єктів нерухомого майна, а також спірного нежитлового приміщення АДРЕСА_4 дії, спрямовані на їх відчуження та вчиняти відповідні правочини. Крім того суд вирішив заборонити суб`єктам державної реєстрації, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснювати реєстраційні дії щодо зазначених об`єктів нерухомого майна.

10.04.2019 року оскаржуваною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Кічмаренко С.М.) накладено арешт на 1/1 частки земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 ; та на 92/1000 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 548,7 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Заборонено відповідачу здійснювати дії, спрямовані на їх відчуження та вчиняти відповідні правочини. Також суд вирішив заборонити суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснювати реєстраційні дії щодо вищевказаних об`єктів нерухомого майна, пов`язані зі зміною їх власника.

17.04.2019 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Кічмаренко С.М.) заходи забезпечення позову, вжиті 02.10.2018 року, були скасовані.

Отже, фактично суд першої інстанції ухвалою від 10.04.2019 року застосував заходи забезпечення позову, в той час, як вжиті заходи забезпечення ухвалою від 02.10.2018 року не були скасовані, в тому числі щодо нерухомого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2019 року було відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою від 10.04.2019 року. Ухвалою від 16.07.2019 року суд відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача про застосування зустрічних заходів забезпечення позову. Вище вказані процесуальні документи, відсутні у виділених матеріалах цивільної справи, які надійшли до апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги на ухвалу від 10.04.2019 року.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та, усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.

Приймаючи ухвалу про задоволення вимог заявника та вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд повинен повно та всебічно дослідити матеріали справи, встановити всі обставини, які мають значення для вирішення відповідного питання, навести обґрунтовані мотиви, які можуть свідчити про існування загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, суд повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами формуючи відповідні висновки щодо суті вимог заявника та приймаючи ухвалу щодо застосування/відмови в застосуванні відповідного заходу забезпечення позову.

Разом з тим, за обставинами даної справи суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу належним чином не встановив та не дослідив обставини, які мають значення для справи, не оцінив процесуальну ситуацію, яка склалася (застосування заходів забезпечення позову 10.04.2019 року фактично відбулося до скасування заходів забезпечення ухвалою від 17.04.2019 року), не надав належної оцінки доводам позивача-заявника, на підставі яких він звернувся до суду з заявою про забезпечення позову та не навів обґрунтованих мотивів, на підставі яких дійшов відповідного висновку, обмежившись при цьому формальним посиланням на існування загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому. В зв`язку з наведеним, оскільки відповідні доводи апелянта знайшли своє підтвердження, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу.

Щодо посилань апелянта стосовно не застосування судом першої інстанції заходів зустрічного забезпечення. Реалізація заходів зустрічного забезпечення в контексті ч. 1 ст. 151 ЦПК України є правом, а не обов`язком суду, за винятком випадків, визначенихчастиною третьою вказаної статті (постанова КЦС ВС від 30.05.2019 року, справа № 456/2438/17). При постановленні оскаржуваної ухвали питання зустрічного забезпечення судом першої інстанції не вирішувалось. Приморським районним судом м. Одеси (суддя Кічмаренко С.М.) розглядалась заява представника відповідача про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову, в якій суд висловив свою позицію щодо застосування зустрічного забезпечення. У задоволенні вказаної заяви суд відмовив ухвалою від 16.07.2019 року. Вказана заява розглядалась судом першої інстанції після звернення відповідача до суду з апеляційною скаргою на ухвалу від 10.04.2019 року. Тобто, сторона реалізувала своє право на звернення до суду з заявою про вжиття заходів зустрічного забезпечення у встановленому законом порядку. В тому випадку, якщо сторона не погоджується з висновками суду першої інстанції вона має право звернутися з апеляційною скаргою не відповідне судове рішення або повторно звернутися до суду першої інстанції з відповідною заявою з наведенням обґрунтованих мотивів такого звернення. Отже, відповідні доводи апеляційної скарги відхиляються.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не навів обґрунтованих мотивів, якими керувався при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, в зв`язку з чим порушим норми процесуального права, апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу скасовує та направляє заяву про вжиття заходів забезпечення позову до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Возіяна Андрія Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року про вжиття заходів забезпечення позову скасувати. Заяву про забезпечення позову передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст цієї постанови складено 27 березня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк