Дата документу 06.04.2020
ЄУ № 641/6552/19
Провадження №2/942/244/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року

Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Рожкової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу дітям на тимчасові неодноразові поїздки за межі України,

Короткий зміст позовних вимог

1. Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій з урахуванням уточненої позовної заяви просить надати дозвіл дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на виїзд через лінію розмежування до зони проведення ООС, АР Крим та Російську Федерацію, разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну доньок з метою отримання кваліфікованого виховання, навчання та розвитку дітей, до досягнення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 16-річного віку, без згоди та супроводу батька.

2.Позивач з 10.11.2012 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області.

3.Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

4.В серпні 2016 року відповідач виїхав на територію Російської Федерації та до теперішнього часу про нього позивачу нічого не відомо. У м. Харкові проживає мати позивача, у власній квартирі, але позивач не має можливості привезти дітей до бабусі, оскільки для перетинання лінії розмежування з територією ООС виїзд дітей без дозволу батька є неможливим. Позивач посилається на те, що дозвіл на виїзд дітей отримати від відповідача не може, оскільки за місцем свого останнього проживання він відсутній, спілкуватися з дітьми та позивачем не бажає. Неодноразові прохання позивача до батьків відповідача про надання адреси його місця знаходження ігноруються. На теперішній час позивачу не відомо, де проживає чи знаходиться відповідач.

5. Тому позивач звернулася до суду з позовом про надання дозволу дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька на виїзд через лінію розмежування до зони проведення ООС, АР Крим та Російську Федерацію.

Короткий зміст заперечень відповідача

6. Відповідач заперечення та відзив на позовну заяву не надав, належним чином повідомлений про судове засідання.

Процесуальні дії у справі

7.Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.10.2019 цивільну справу передано на розгляд до Новопсковського районного суду Луганської області.

8.Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.03.2020 відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 02.04.2020.

Фактичні обставини, встановлені судом

9. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого 10.11.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 308 /а.с. 8/.

10.Позивач та відповідач є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_2 , виданим 30.05.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_3 , виданим 27.12.2016 Комінтернівським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області /а.с. 9, 10/.

11. На підтвердження факту наявності квартири у м. Харкові позивач надала копію свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого 02.03.2019 державним нотаріусом Першої Харківської міської державного нотаріальної контори, відповідно до якого позивач є спадкоємицею майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме має право на Ѕ частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Мати позивача ОСОБА_6 , як спадкоємець майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , має право на 1/2 частку вищезазначеної квартири.

12. Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області 24.11.2005, батьками позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Оцінка аргументів учасників сторін

13.Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

14.Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

15.Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

16.Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

17.Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

18. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

19.Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

20.Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України (далі за текстом- СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

21.Відповідно до ст. 153 цього Кодексу мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

22. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

23.Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

24.14 липня 2016 року Верховною Радою України внесені зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», виключено з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

25.З цього часу єдиним законодавчим актом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

26.Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить статтям 141, 153, 157 СК України.

27.Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до пункту 3 зазначених Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

28.Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.

29.У підпункті 2 пункту 4 Правил передбачено, що громадян, які не досягли16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України.

30.Відповідно до підпунктів 3,4 п.4 Правилбез нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців).

31.Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

32.Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дітей, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.

33.При цьому надання дозволу на виїзд дітей за кордон без зазначення початку і кінця таких тимчасових поїздок, конкретного місця перебування дітей та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та не прогнозованості.

34.Дозвіл на тимчасові виїзди дітей за кордон у супроводі одного із батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період з визначенням його початку й закінчення.

35.Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04.07.2018 (справа № 712/10623/17), положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

36.Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

37.Згідно зі ст. 12 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

38.Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

39.Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

40.Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

41.Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

42.Судом встановлено, що позивач бажає отримати дозвіл на виїзд своїх дітей через лінію розмежування до зони проведення ООС, АР Крим та Російську Федерацію разом з нею, до досягнення дітьми 16 річного віку, без згоди та супроводу батька дітей, однак позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували необхідність такого виїзду, не визначений конкретний час перебування дітей за кордоном та поза межами території України, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження, що є обов`язковим. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виїзд дітей за кордон має тимчасовий характер та здійснюється в їх інтересах: зокрема, не надано достовірних відомостей про конкретне місце проживання дітей за кордоном впродовж запланованого виїзду, про можливість забезпечення матеріальних та побутових потреб дитини в цей період, а також підтвердження забезпечення дітей проїзними квитками для повернення на Україну. Позивач не довела суду, що її прагнення виїхати за межі України обґрунтовані саме інтересами доньок, при цьому, відсутні гарантії того, що у випадку транскордонного переміщення дитини вона повернеться до України, та той із батьків, який проживає окремо, зможе встановлювати контакт з дитиною на регулярній основі. Зазначення позивачем мети виїзду дітей для отримання кваліфікованого виховання, навчання та розвитку також не підтверджено жодними доказами.

Позивач у позові зазначила, що отримати згоду від батька дітей не може, оскільки його місце перебування їй на даний час не відоме, таке посилання суд оцінює критично, адже у матеріалах справи не міститься жодних повідомлень, адресованих відповідачу про необхідність надання нотаріально засвідченої згоди щодо оформлення проїзних документів для неповнолітніх дітей.

43.Окрім того суд зазначає, що АР Крим є тимчасово окупованою територією України, а зона проведення ООС є зоною збройного конфлікту і виїзд дітей на визначені території не може гарантувати безпеку дітей, які не перебувають під захистом держави, та в даному випадку дозвіл на їх виїзд призведе до порушення ст.3 Конвенції про права дітей, в якій зазначено, що держава гарантує дитині захист та піклування.

44.Надання дозволу на необмежені виїзди дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та ст. ст. 141,153,157 СК України (така позиція викладена у постанові ВС № 591/767/18 від 23.04.2018, 754/8337/18 від 27.02.2020).

45.Враховуючи наведене вище, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами термін поїздки, конкретну державу для виїзду, мету та місце перебування дітей поза межами України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу дітям на тимчасові неодноразові поїздки за межі України, необхідно відмовити.

Судові витрати

46. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі, які складаються з судового збору у розмірі 768,40 грн, які позивач сплатила при зверненні до суду, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 137, 141, 259, 265, 273, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу дітям на тимчасові неодноразові поїздки за межі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради відмовити повністю.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_6 , виданий Червонозаводським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 15.12.2012, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_6 , виданий Червонозаводським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 15.12.2012, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області 09.07.1996.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, , місце знаходження: вул. Богдана Хмельницького, буд. 8, м. Харків.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 квітня 2020 року.

Суддя: О.С. Стеценко