Провадження № 2/127/5236/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

24.03.2020 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретарів Мельника А.В., Власюк І.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсними договорів дарування, витребування майна з чужого незаконного володіння та поділ майна,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила:встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 1992 по вересень 2018 однією без шлюбу; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступне майно та грошові кошти, які містяться у третіх осіб: 1) квартиру АДРЕСА_1 ; 2) квартиру АДРЕСА_2 ; 3 ) гараж по АДРЕСА_4; 4 ) автомобіль «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_9 2012 випуску; 5) 11216,44 доларів США стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 . Визнати недійсним договір дарування серія та номер 2-192 квартири АДРЕСА_1 . укладений 30.01.2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 укладений 30.01.2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ,; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 .

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 .

Поділити майно, яке являється спільною сумісною власністю в рівних долях між позивачем та відповідачем, визнавши за ОСОБА_2 право власності на наступне майно: 1) квартиру АДРЕСА_1 ;

2)1/2 квартири

АДРЕСА_6 )визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного подружжя право вимоги на стягнення 1/2 грошових коштів, що становить 5608,22 доларів США, що еквівалентно 311704 грн стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28.05.2012;

За ОСОБА_3 з врахуванням вартості відчуженого ним автомобіля «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_9 2012 випуску право власності на наступне майно:

1) 1/2 квартири

АДРЕСА_7 ) гараж по АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 168428 грн у порядку грошової компенсації за різницю в долях нерухомого та рухомого майна подружжя.

Мотивувала тим, що з 1992 по вересень 2018 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали як чоловік та жінка без шлюбу, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство. Під час спільного проживання майно та кошти набуті кожним з подружжя є спільною сумісною власністю та підлягає поділу.

Ухвалою суду від 11.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

28.02.2019 ОСОБА_3 подав до суду відзив відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позову. Посилався на відсутність доказів спільного проживання, також вказав, що на позивача зареєстровано майно, яке також можна віднести до спільної сумісної власності подружжя, зокрема будинок АДРЕСА_8 , , будинок ; АДРЕСА_9 ; квартиру АДРЕСА_10 . ОСОБА_3 вказав, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено ще й через те, що він не вчиняв з ОСОБА_2 жодних правочинів, а підпис на довіреності на його представництво від 28.04.2012 є підробленим.

Ухвалою суду від 02.04.2019 накладено арешт на наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; гараж по вул АДРЕСА_9 ..; автомобіль «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_9 2012 випуску .

Ухвалою суду від 02.04.2019 постановленою без виходу до нарадчої кімнати залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 02.04.2019 зобов`язано ОСОБА_3 надати суду правочини (копії для долучення до матеріалів справи, а оригінали для огляду), які укладались ним щодо наступного рухомого та нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; гаража по АДРЕСА_9 ; автомобіля «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_9 2012 випуску. Витребувано: договір дарування серія та №2-192 від 30.01.2019 - квартири АДРЕСА_1 та документи, які стали підставою для оформлення цього договору; договір дарування серія та № 117 від 30.01.2019 квартири АДРЕСА_2 та документи, які стали підставою для оформлення цього договору; інвентаризаційну справу на квартиру АДРЕСА_2 ; інвентаризаційні справи на квартиру АДРЕСА_1 та гараж по АДРЕСА_9 ; довідку про стан заборгованості ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 за виконавчим листом у цивільній справі №2-680/11.

Ухвалою суду від 15.05.2019 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 11.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 10.01.2020 постановленою без виходу до нарадчої кімнати залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_5 .

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові та просила суд їх задовольнити. В подальшому представник подала заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог,

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилась, про причини неявки до суду не повідомили, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлялись належним чином.

Допитана в судовому засіданні 04.02.2020 свідок ОСОБА_7 пояснила, що жила в м. Тульчин в товаришувала з позивачем ОСОБА_2 та її чоловіком - ОСОБА_3 . Їй відомо коли вони зійшлись і стали жити разом - вона знайшла їм хату, де вони жил и поки робили ремонт. Потім у них народився син. ОСОБА_3 і ОСОБА_2 вели спільне господарство. Вони тримали свиней, корови, городи. ОСОБА_3 хворів. ОСОБА_2 їздила працювати в м. Одесу Зі слів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 їй відомо, що вони купили квартири в Вінниці і в смт. Кирнасівка Тульчинського району. Гроші у них були спільні. Їм допомагали ОСОБА_2 батьки. Разом вони купували машини - міняли попередні на кращі. Вона були присутня коли машини «обмивали». ОСОБА_2 доглядала ОСОБА_3 коли він хворів.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що сім`ю ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вона знає давно - їх діти разом вчилися. Їй відомо, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 жили в одному помешканні як сім`я, разом відпочивали, купували - продавали квартири і машини. ОСОБА_3 більше був за кермом, ОСОБА_2 була мозковим центром. Коли ОСОБА_3 хворів ОСОБА_2 домовлялась з лікарями, доглядала його. ОСОБА_2 турбувалась про ОСОБА_3 , бо він хворів на цукровий діабет, і контролювала його харчування. ОСОБА_3 і ОСОБА_2 мали спільний бюджет і сімейні обов`язки один до одного. Про те, що шлюб між ними не зареєстрований вона дізналась 2 роки тому .

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що 26 років знає ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ОСОБА_3 . Вони дружили, часто ходили в гості. У ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є син ОСОБА_10 , якому зараз 27 років. ОСОБА_3 часто хворів і ОСОБА_2 його доглядала, водила його по лікарях. Їй відомо, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 мають спільний будинок, машину, разом вони купили гараж в Тульчині, квартиру в Кирнасівці, де жила мама ОСОБА_3 . Більшість робіт по господарству виконувала ОСОБА_2 .

Надані в якості доказів фото (на 105-112 а.с.) судом оцінюються критично, оскільки не дозволяють ідентифікувати осіб які на них зображені та встановити обставини, які стосуються спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Дослідивши інші докази, суд визнав їх належними допустимим та достовірними.

Вивчивши докази суд встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 являються батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на 51 а.с. том 1).

30.11.1993 ОСОБА_2 розірвала шлюб з ОСОБА_11 (на 52 а.с. том 1). Сторони проживали в одному помешканні як сім`я, мали спільний бюджет, спільно купували нерухомість, транспортні засоби, мали обов`язки подружжя ( пояснення свідків). З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що з червня 2009 по грудень 2014 ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_9 . В даному будинку з 21.06.1996 зареєстрована та проживає ОСОБА_2

16.10.2009 ОСОБА_3 придбав гараж АДРЕСА_11 ( договір на 69 а.с. том 1).

05.06.2013 ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_2 . До цього ОСОБА_12 та ОСОБА_2 уклали договір намірів купівлі-продажу зазначеної квартири в забезпечення якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_12 4000 грн (на 60-64 а.с. том 1). 30.01.2019 вищевказану квартиру у м. Вінниці ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 (на 52-53 а. с. том 2 ). В той же день 30.01.2019 року ОСОБА_4 подарувала вказану квартиру ОСОБА_3 ( договір на 70-71 а.с. т.2)

16.02.2016 ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 10.02.2016 набув у власність автомобіль FORD FOCUS 2012 випуску (на 123 а.с. том 2). 12.02.2019 даний автомобіль був проданий ОСОБА_13 за 10000 грн (на 124 а.с. том 2).

31.08.2015 ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_14 та ОСОБА_15 квартиру АДРЕСА_1 . (на 17 а.с. том 2). В подальшому ОСОБА_3 дану квартиру подарував ОСОБА_4 (на 14-15 а .с. том 2), яка у свою чергу продала ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 (на 228 а.с. том 2).

Також судом встановлено що ОСОБА_3. в вересні 2007 року позичив ОСОБА_6 10000 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за договором позики 10000 доларів США, еквівалентних на день винесення рішення 79925 грн 3% річних від простроченої суми 1216. 44 доларів США, еквівалентних 9722.40 грн ( рішення на 114- 116 а.с. т.1, ухвала ВССУ на 113-114 а.с.т.1).

Вивчивши докази, суд критично відноситься до відзиву на позов ОСОБА_3 як до суперечливого твердження, оскільки відповідач одночасно не визнає позов і заперечує спільне проживання з позивачем і в той же час посилається на майно, яке відносить до спільної сумісної власності сторін, хоч і не надає правовстановлюючих документів на нього. Суд приймає до уваги те, що окрім посилання у відзиві на наявність іншого спільного майна, ОСОБА_3 не пред`явив зустрічний позов та не надав доказів наявності майна ( крім зазначеного позивачем), що підлягає поділу. Позиція відповідача ОСОБА_3 спростована поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні.

Суд критично віднісся до оцінки ОСОБА_3 доказу - довіреності на його представництво ОСОБА_2 від 28.04.2012 року відповідно до вимог про допустимість доказів так як спростувати письмовий доказ можливо лише іншим письмовим доказом ( висновком експерта, зокрема).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Норми діючого до 01.01.2004 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який регулював особисті і майнові відносини в сім`ї між подружжям не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та не передбачали правових наслідків такого проживання ( створення спільної сумісної власності).

Тому встановлення факту спільного проживання сторін з вересня 1992 року по 01.01.2004 року не має юридичних наслідків та не підлягає задоволенню.

Згідно із частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Вислухавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позивач на виконання вимог частини першої статті 81 ЦПК України надав суду належні і допустимі докази, на підтвердження того, що з 01.01.2004 року по вересень 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були усталені відносини, притаманні подружжю, пов`язаності сторін спільним побутом, наявності взаємних прав, обов`язків та спільного проживання. Вказані обставини підтверджені, зокрема, показаннями свідків та письмовими доказами.

Отже, існують правові підстави визнання майна: квартири АДРЕСА_1 ; 2) квартири АДРЕСА_2 ; 3 ) гаражу по АДРЕСА_4 ; 4 ) автомобіля «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_9 2012 випуску; 5) 11216,44 доларів США стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Отже, всі договори, які ОСОБА_3 уклав без письмової згоди ОСОБА_2 є такими, що порушують майнові права позивача.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Укладення 30.01.2019року договорів дарування квартир АДРЕСА_2 між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 свідчать про бажання ОСОБА_3 уникнути поділу майна. Вказані договори не породили правових наслідків і є недійсними з моменту укладення.

На разі, квартира АДРЕСА_2 є спільною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , підлягає розподілу і за ОСОБА_2 , як і за ОСОБА_3 належить визнати право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Підстав витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 суд не вбачає.

Суд вважає, що ОСОБА_3 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності при укладенні 30.01.2019 року договору дарування квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 . Відповідно, договором купівлі-продажу вказаної квартири, чиненого 16.12.2019 року між ОСОБА_4 . І ОСОБА_5 порушені права ОСОБА_2 як власника 1/2 частини вказаної квартири.

Частиною 1 статті 1 протоколу 1 Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 не надали суду доказів, що свідчать про недобросовісність набувача (покупця) ОСОБА_5 , інших підстав передбачених законодавством що до витребування майна з чужого незаконного володіння, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про витребування квартири АДРЕСА_1 належить відмовити.

Суд приймає до уваги те, що органи державної влади не забезпечили належної перевірки законності правочинів з нерухомим майном, зокрема при посвідченні договору купівлі-продажу квартири у смт Кирнасівка нотаріус не переконався чи перебуває дане майно у спільній сумісній власності та наявність відносно даного майна заборон. Отже, конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади. Факт відчуження квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням.

Отже, задоволення позовних вимог про визнання права власності, витребування спірної квартири у ОСОБА_5 , який є добросовісним набувачем, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на ОСОБА_5 буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Тому в задоволенні цих позовних вимог належить відмовити.

Про те, суд вважає за можливе роз`яснити позивачу можливість захисту своїх прав шляхом витребування у ОСОБА_3 1/2 частини вартості проданої квартири.

В порядку поділу майна суд вважає, що за ОСОБА_2 належить визнати право на 1/2 частку 11216,44 доларів США стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 , стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Тому суд вважає можливим поділити гараж АДРЕСА_11 , визнавши за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 право власності на 1/2 його частину за кожним, а в задоволенні вимог позивача про стягнення грошової компенсації за різницю в долях розподілу нерухомого майна подружжя - відмовити.

ОСОБА_2 не висуває вимог про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 12.03.2019 року, згідно якого ОСОБА_3 продав , а ОСОБА_12 купив транспортний засіб «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_9 2012 випуску, про те оспорює вартість проданого транспортного засобу, зазначивши дійсну ринкову вартість 200000 грн. Так, згідно відповіді начальника відділу оцінки майна та судових експертиз Вінницької Торгово-промислової палати ( на 54 а.с. т.1) середньо-ринкова вартість транспортного засобу «FORD FOCUS» 2012 випуску складає на 29.10.2018 року - 200000 грн. В супереч вимог ст. 81 ЦПК України відповідач ОСОБА_3 не надав доказів спростування вказаного доказу. Суд критично відноситься до визначеної відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 12.03.2019 року вартості 10000 грн, як до такої, що суперечить загальновизнаній вартості згідно мережі продажу авто в інтернеті ( сайти auto. ria , parkdrive . u ).

Отже, про розподілі майна, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 100 000 грн в рахунок компенсації вартості відчуженого автомобіля «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_9 2012 випуску .

Враховуючи складність розрахунку компенсації судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, суд на підставі ст. 141 ЦПК України та керуючись принципами розумності вважає за можливе стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 9032,66 грн, що становить 70% сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись статтями 60, 61, 65, 69, 70 СК України, 368, 372 ЦК України, 4, 7, 12, 13, 79, 81, 89, 142, 206, 244, 263, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсними договорів дарування, витребування майна з чужого незаконного володіння та поділ майна - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по вересень 2018.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступне майно: - квартиру АДРЕСА_1 ;

- квартиру АДРЕСА_2 ;

- автомобіль «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_9 2012 випуску;

- гараж № 8 а, розташований в АДРЕСА_11 .

- 11216,44 доларів США стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 .

Визнати недійсним договір дарування серія та номер 2-192 квартири АДРЕСА_1 . укладений 30.01.2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 укладений 30.01.2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку 11216,44 доларів США стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину гаражу № АДРЕСА_11 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 100 000 грн в рахунок компенсації вартості відчуженого автомобіля «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_9 2012 випуску .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу до 1.01.2004 року, витребування майна з чужого незаконного володіння та поділ майна - відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 9032,66 грн.

Повний текст рішення складено 02.04.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_14 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Третя особа ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_15 , РНОКПП НОМЕР_8

Суддя: