ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року

м. Харків

Справа № 263/15704/19

Провадження № 22-ц/818/1489/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 листопада 2019 року в складі судді Васильченко О.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини.

Позовна заява мотивована тим, що вона та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6. Відповідач мешкає окремо та ніякої участі в житті дитини, її вихованні та розвитку не приймає. Дитина часто хворіє, вимагає додаткових витрат на лікування, розвиток, проте всі додаткові витрати несе вона. Цього року донька пішла до 2 класу Маріупольської ЗОШ - інтернату І-ІІ степенів №11 Донецької обласної ради за медичними показаннями, що потребують додаткових витрат, проте, виховуючи дитину самостійно, вона не може дозволити в повному обсязі сприяти всебічному її розвитку. Відповідач має значно більший дохід ніж вона. Враховуючи, що на утриманні відповідача знаходиться ще одна малолітня дитина, просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/6 частини на утримання їх спільної дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/13 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 листопада 2019 року змінити в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дохід відповідача в тексті рішення, позначений як середній заробіток за 2019 рік в розмірі 116364 грн 87 коп, приведений без врахування матеріальної допомоги та після утримання обов`язкових податків. В той час, як її середньомісячних дохід, відображений в рішенні в сумі 24188 грн - це загальний нарахований дохід, який включає в себе одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення, та не виключає податків.Посадовий оклад помічника судді у 2019 році склав 10110 грн., також до зарплати включається надбавка за вислугу років.Судом першої інстанції безпідставно, без наведення обґрунтування самостійно визначено розмір аліментів у розмірі 1/13 частини доходу відповідача.Зазначає, що законодавством не передбачена будь-яка залежність визначення розміру аліментів у частці від заробітку, що стягуються на утримання дитини, від заробітної плати сторін. Судом не наведено обставин, що унеможливлюють сплату аліментів в розмірі 1/6 від його доходів.Суд, ухвалюючи рішення, повинен взяти до уваги наступне: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом не обґрунтовано яким чином статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році впливає на здатність відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частки доходів.Правові норми обмежень розміру утримання не містять, позовні вимоги заявлені в розмірі 1/6 частини доходів відповідача, враховуючи наявність на його утриманні ще одної дочки, рівнозначне утримання дітей не перевищує третину доходу відповідача. Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не наведено жодних обґрунтованих підстав, з яких відповідач у справі, як і будь-який інший пересічний громадянин, не може сплачувати аліменти на неповнолітню дитину в розмірі 1/6 частини свого доходу. Зі змісту положень закону вбачається, що саме на відповідача у справі покладений обов`язок доказування неспроможності сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Вважає, що відповідачем не надано доказів того, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини своїх доходів.Зазначає, що законодавство не містить обмежень максимального розміру стягуваних аліментів, окрім частини 5 ст. 183 Сімейного Кодексу України, яка передбачає, що аліменти не повинні перевищувати десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного вік та стосуються наказного провадження.Норма закону, в якій зазначений мінімальний розмір аліментів, що можуть бути стягнуті на утримання неповнолітньої дитини є однією з гарантій мінімального забезпечення потреб дитини та не можуть бути підставою для зменшення розміру частки аліментів у випадку, коли дохід платника аліментів дозволяє перевищити передбачений законом мінімум.Дитина відвідує позакласні зайняття, додатково займається англійською мовою, малюванням та проявляє інтерес до всіх сфер мистецтва. Вказує на те, що стан здоров`я відповідача задовільний, не зважаючи на те, що судом зроблено посилання на наявність у останнього статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, відповідачем не надано доказів того, що він використовує державні пільги, що передбачені таким статусом, а також те, що за станом здоров`я він проходить санаторно-курортне лікування. Крім того, суду надано копію пенсійного посвідчення матері - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7, яка є пенсіонеркою за віком, не працює та отримує пенсію у сумі 1500 грн, а також довідки учня загальноосвітнього закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду, з якої вбачається, що донька хворіє на хронічний тонзиліт та обструктивний бронхіт.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2020 рокузакінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має на утриманні ще одну малолітню дитину, є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС ІІ категорії, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1/13 частини заробітку, який відповідно до наданої довідки складає 116365 грн щомісяця, тобто приблизна сума аліментів буде складати 9000 грн, що значно перевищує встановлений Законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в розмірі 1/13 частини заробітку (доходу) щомісячно.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 .

Проте, колегія суддів не може погодитись з розміром стягнутих аліментів, оскільки, зважаючи на положення ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом неповно з`ясовано обставини справи.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11 квітня 2012 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно довідки виданої ОСМД «Куїнджі-35» ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дочкою ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11 вересня 2012 року батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

З наявної в матеріалах справи копія посвідчення серії НОМЕР_3 від 17 березня 1994 року вбачається, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС у 1987р. ІІ категорії.

Відповідно до довідки про середній заробіток від 28 листопада 2019 року, виданої Донецьким апеляційним судом, середня заробітна плата ОСОБА_2 за 2019 рік без врахування матеріальної допомоги та після сплати обов`язкових податків складає 116364 грн 87 коп.

Згідно довідки від 28 листопада 2019 року, виданої Донецьким апеляційним судом, заробіток ОСОБА_1 за період з 01 січня 2019 року по 31 жовтня 2019 року включно становить 300482 грн 22 коп., в тому числі матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань 49252 грн 19 коп.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до положень статті 181СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня 2019 року- 2118 гривень, з 1 грудня 2019 року - 2218 гривень.

Як встановлено наведеними вище положеннями законодавства розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Таким чином положеннями законодавства містять обмеження щодо неможливості визначення розміру аліментів менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, разом із тим, відповідних обмежень щодо меж, більшу за яку розмір аліментів не може бути визначений судом закон не містить. При цьому частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, з урахуванням обставин, встановлених статтею 182 СК України.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Як свідчать матеріали справи, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11 квітня 2012 року.

Відповідач має другу неповнолітню дитину.

З наявної в матеріалах справи копії посвідчення серії НОМЕР_3 від 17 березня 1994 року вбачається, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС ІІ категорії.

Відповідно до довідки про середній заробіток від 28 листопада 2019 року, виданої Донецьким апеляційним судом, середня заробітна плата ОСОБА_2 за 2019 рік без врахування матеріальної допомоги та після сплати обов`язкових податків склала 116364 грн 87 коп.

Згідно довідки від 28 листопада 2019 року, виданої Донецьким апеляційним судом, заробіток ОСОБА_1 за період з 01 січня 2019 року по 31 жовтня 2019 року включно становила 300482 грн 22 коп., в тому числі матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань 49252 грн 19 коп.

Відтак дохід ОСОБА_1 є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку доньки ОСОБА_7 , рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2ст. 77 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції враховує вищевказані обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів згідно вимог ст. 182 СК України.

Суд бере до уваги, що норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Ураховуючи всі вищенаведені обставини, які мають істотне значення, у їх сукупності, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів другої дитини, докази, які підтверджують можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, виходячи з принципів розумності, справедливості, законності, верховенства права, апеляційний суд доходить висновку, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, що, враховуючи положення ст. 376 ЦПК України, є підставами для зміни визначеного судом розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з 1/13 на 1/6 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

При цьому апеляційний суд зауважує, що зазначені виплати мають винятково цільовий характер, мають бути спрямовані для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвиток неповнолітньої дитини, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків, вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Належних доказів на підтвердження доводів ОСОБА_2 про те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС ІІ категорії, у зв`язку із чим йому необхідні систематичні додаткові витрати на санаторне лікування, суду не надано.

Водночас, суд бере до уваги матеріальне становище відповідача, та зауважує, що Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено перелік, підстави та обсяги надання пільг державою компенсацій тапільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Компенсації тапільги, встановлені законом, стосуються всіх громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до встановлених категорій.

Посилання як на підставу своїх заперечень ОСОБА_2 про те, що він добровільно сплачує аліменти, які перераховує на рахунок позивача, останні три роки сплачує особисто, надає іншу допомогу на дитину, на відпочинок та подарунки, а також для придбання необхідних речей на навчання належними та допустимими доказами в розумінні вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України не підтверджено, відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

Доводи про те, що він оплатив позивачці вартість нової вхідної двері, пластикових вікон у квартирі, балконної двері, частково оплатив ремонт в кімнаті дочки, меблів для дитини, суд не приймає як такі, що не стосуються спірних правовідносин та не входять до предмета доказування у даній справі про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які мають цільовий характер та стягуються з метою забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідачем не спростовано, доказів, які б підтверджували неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі матеріали справи не містять.

Водночас посилання апелянта на копію пенсійного посвідчення матері - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7, яка є пенсіонеркою за віком, не працює та отримує пенсію у сумі 1500 грн, суд не приймає, оскільки жодних доводів на обґрунтування своїх вимог, які мають значення для встановлення обставин справи в апеляційній скарзі не наведено, зокрема належних та допустимих доказів на підтвердження того, що мати проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні матеріали справи не містять.

Разом із цим, згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

При цьому наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Згідно положень законодавства розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Тому наведені апелянтом обставини про те, що за медичними показаннями дитина потребує додаткових витрат, відвідує позакласні зайняття, додатково займається англійською мовою, малюванням та проявляє інтерес до всіх сфер мистецтва, за наявності відповідних доказів, що підтверджують вказані обставини, можуть бути підставами для стягнення додаткових витрат за наявності підстав відповідно до положень ст. 185 СК України.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд доходить висновку про необхідність рішення суду в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у частці змінити з 1/13 до 1/6 частини, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, яка звільнена від сплати судового збору, ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та 1152 грн 60 коп у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 листопада 2019 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та 1152 грн 60 коп у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 березня 2020 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

О.В. Маміна