РІШЕННЯ

Іменем України

2 квітня 2020

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі судового засідання Олексієнко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,завданої внаслідок залиття квартири,-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири, суму 10 157 гр.,відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000 гр.та покласти на відповідача судові витрати.

Позивач на обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

15.11.2017 р.та 04.12.2017 р.з вини відповідача, яка є власником розташованої поверхом вище квартири АДРЕСА_2 у цьому ж будинку, відбулося залиття квартири позивчаки,причиною залиття є витік води внаслідок несправності бачку у туалеті , у зв`язку з цим житлове приміщення позивача потребує відновлювального ремонту вартістю 10 157 гр.

Крім того,позивач зазнала додаткові витрати на оплату послуг експерта у розмірі 1 000 гр.,через залиття квартири,де проживає мати позивача похилого віку,понесення незапланованих витрат і порушення звичного життєвого ритму вона зазнала нервового стресу,а зневажливе ставлення з боку відповідачки та небажання у добровільному порядку відшкодувати нанесені збитки або усунути завдану шкоду спричинило додаткові душевні страждання, а тому, на її переконання, їй має бути відшкодована завдана моральна шкода у розмірі 10000 гр.та судові витрати.

25.09.2018 року ухвалою суду відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

23.10.2018 року ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження.

12.11.2018 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що ,на її думку,надані позивачем на підтвердження заявлених вимог акти про залиття не містять усіх необхідних відомостей для встановлення причин залиття,на дату залиття у квартирі АДРЕСА_3 ніхто не мешкав,тому відповідач вважала, що позивачем не надано доказів залиття квартири з її вини та наявності прямого причинного зв`язку з наслідками,що настали,а вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовані без посилання на докази як факту її заподіяння,так і заявленого розміру,з цих підстав відповідач просила суд відмовити у позові в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Воронова-Живецька Н.В.позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, які зазначені у позові.

У вступному слові зазначила,що залиття квартири позивачки з вище розташованої квартири,власником якої наразі є ОСОБА_2 ,відбувається систематично.Зневажливе ставлення з боку винуватця заподіяння шкоди спричиняє додатково до матеріальних втрат ще й моральні страждання,оскільки у квартирі позивачки фактично мешкає її матір похилого віку,яка дуже емоційно переживає ці обставини,а у 2017 р.після двох підряд залиттів позивачка була змушена лікувати її від гіпертонічної кризи. Вважає,що позов заявлений обґрунтовано,доведений достатніми доказами та просить його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась,надала письмову заяву,в якій просила розглядати справу без її участі,враховувати заперечення.викладені у відзиві на позов,та повністю відмовити у його задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази,допитавши свідків, та оцінивши досліджені докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено такі обставини.

На підставі договору дарування від 09.12.2011 р., ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 ,право власності зареєстровано ТОВ «ЗМБТІ» 27.12.2011 р.(а.с.8-13).

Відповідач ОСОБА_2 успадкувала квартиру АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_3 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,та відповідно до ст.1268 ЦК України прийнята спадщина є її власністю,що підтверджено матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_3 стався витік через несправність бачку у туалеті, внаслідок чого відбулося залиття квартири АДРЕСА_4 у цьому ж будинку.

Факт залиття квартири позивача підтверджено актом № 1 від 15.11.2017 р.,складеним комісією у складі голови ОСББ «Запоріжжя Водограйна 16»,члена правління та сусіда позивачки.

04.12.2017 року у квартирі АДРЕСА_1 відбулося залиття з розташованої поверхом вище квартири АДРЕСА_2 у цьому ж будинку.

Факт залиття квартири позивача підтверджено актом № 2 від 04.12.2017 р.,складеним комісією у складі голови ОСББ «Запоріжжя Водограйна 16»,члена правління та сантехніка,у якому зазначено,що у кв.№ НОМЕР_1 виявлено результати залиття у вигляді пошкодження технічного стану квартири;пошкодження бачку у туалеті квартирі АДРЕСА_2 після залиття квартири АДРЕСА_4 ,що сталося 15.11.2017 р.,не було усунуто,членам комісії було відмовлено у доступі до квартири АДРЕСА_2 для з`ясування причин залиття.

Свідок ОСОБА_4 в суді показала,що вона є мешканкою квартири АДРЕСА_5 ,підтримує сусідські відносини з ОСОБА_5 ,яка одна мешкає у квартирі АДРЕСА_4 цього ж будинку та постійно потерпає від залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 .Свідок особисто бачила у картирі № АДРЕСА_4 наслідки залиття,яке сталося у листопаді та грудні 2017 р.,а саме пошкоджені шпалери у кухні,ванній,туалі те,потьоки води по стінам,почорніння стін від залиття водою.Власники квартири АДРЕСА_2 відмовились відшкодовувати збитки,а у матері позивачки ОСОБА_5 внаслідок цього емоційного стресу погіршився стан здоров`я.

Свідок ОСОБА_6 в суді показала,що вона є мешканкою квартири АДРЕСА_6 ,її сусідку ОСОБА_5 ,яка мешкає в квартирі АДРЕСА_4 ,двічі в листопаді та грудні 2017 р.затопили з розташованої поверхом вище квартири АДРЕСА_2 ,внаслідок чого був пошкоджений технічний стан квартири.Для встановлення причин залиття виходила комісія,якій у листопаді 2017 р.дали доступ у квартиру АДРЕСА_2 та було з`ясовано,що причиною залиття є пошкодження бачку у туалеті,яке мешканці квартири АДРЕСА_2 пообіцяли відремонтувати,а при повторному залитті у грудні 2017 р.комісію у квартиру АДРЕСА_2 власник не пустила,заявивши,що не збирається компенсувати збитки від залиття.Внаслідок цих подій ОСОБА_1 викликала матері ОСОБА_5 швидку,організовувала її лікування,крім нервового стресу через залиття квартири,додатково хвилювалась за стан здоров`я матері.

Свідок ОСОБА_7 в суді показав,що він є сином позивачки ОСОБА_1 та онуком ОСОБА_5 , яка мешкає у квартирі АДРЕСА_1 ,особисто бачив наслідки залиття цієї квартири сусідами з квартири АДРЕСА_2 ,яке у 2017 р.сталося двічі.За фактами залиття комісія з членів ОСББ обстежувала труби загального користування у місцях вільного доступу,квартири мешканців поверхами вище та було встановлено,що єдиним джерелом залиття є квартира АДРЕСА_2 ,мешканці якої,не заперечуючи,що залиття сталося з їх вини,поводились зухвало,заявили,що не збираються відшкодовувати збитки,через що мати позивачки ОСОБА_5 перенесла гіпертонічний криз.

Відповідно до звіту за результатами визначення вартості шкоди від залиття квартири АДРЕСА_1 , складеного судовим експертом оцінювачем ОСОБА_8 ,вартість відновлювального ремонту приміщень квартири за цією адресою станом на 28.12.2017 р ІНФОРМАЦІЯ_3 становить 10157 гр.(а.с.16-68).

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Факт залиття квартири, власником якої є позивачка, з вини відповідача підтверджується актами від 15.11.2017 р.та 04.12.2017 р.,якими встановлено,що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося внаслідок несправності сантехнічного обладнання у розтанованій поверхом вище квартирі АДРЕСА_2 цього ж будинку,власником якої на час заподіяння шкоди являється ОСОБА_2 .

Зазначені акти відповідають вимогам процесуального закону щодо належності та допустиммості доказів, які містять відомості про обставини, що мають значення для встановлення обставин справи,є первинними документами, що засвідчують факт певної події.

Зміст цих актів відповідає показанням допитаних судом свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,які логічні послідовні,не містять протиріч.

Наслідки залиття у виді в пошкодження технічного стану квартири позивачки та необхідності проведення ремонтних робіт встановлено звітом експерта,який не викликає сумнівів у компетенції експерта та обґрунтованості прийнятих ним висновків.

Водночас,відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами своєї вини у завданні шкоди позивачу,а відзив на позов містить лише виклад обставин незгоди з позовом,наповнений виключно формальним змістом.

Відповідач не клопотала про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла та не надала інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Досліджені судом докази,як кожен окремо,так і їх сукупність у взаємозв`язку,є достатніми для висновку про те,що заподіяння шкоди позивачу сталося з вини відповідача,іншого по справі не встановлено.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Таким чином, встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд дійшов висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди суд виходить з такого.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі»,зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

З урахуванням приписів ч.1 ст.1167 ЦК України,моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі

неправомірними рішеннями,діями чи бездіяльністю,відшкодовується

особою,яка її завдала,за наявності її вини,крім випадків,

встановлених частиною другою цієї статті.

Аналізуючи наведене суд встановив,що обставини ,на які посилається позивач в обґрунтування позову,знайшли своє підтвердження сукупністю доказів,які логічні,послідовні,достовірні та достатні для висновку про те,що позивачу з вини відповідача внаслідок пошкодження майна,яким є житлове приміщення,завдана моральна шкода,яка полягає у зазнані позивачем нервових переживань як через хвилювання про свою власність,так і з причин погіршення здоров`я внаслідок цих подій у матері позивачки,яка постійно мешкає у вказаній вище квартирі та змушена була безпосередньо стикатися з побутовими незручностями,що виникли внаслідок залиття квартири.

Відмова відповідача у добровільному порядку відшкодовувати завдані збитки створило для позивача ситуацію правової невизначеності та відчуття безсилля,змусило проявляти наполегливість у відстоюванні своїх прав в суді,додатково витрачати кошти на правову допомогу,що пригнічує та змушує змінити нормальний спосіб життя.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди ,яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

Відтак,враховуючи,що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з пошкодженням власності,що є суттєвим благом для людини,розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачене благо відновити.

Водночас,заявлена ним сума 10000 гр. відповідає обставинам справи та є адекватною нанесеній моральній шкоді, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди варто звернути увагу на такий елемент, як відсутність з боку відповідача будь-яких дій протягом з грудня 2017 р. задля зменшення негативних наслідків.

Аналізуючи суть самого порушення прав позивача,що сталося в умовах зимового періоду та було пов`язано з пошкодженням житла,виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди,суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 10000 гр.,що є достатнім для компенсації її немайнових втрат.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору 352 гр.40 коп.та 704 гр.80 коп.,по сплаті експертної оцінки розміру завданої шкоди 1000 гр.,які відповідно до ст.133 ЦПК України є витратами,пов`язаними з розглядом справи.

Крім того,стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу адвокатів,які підтверджені розрахунками та квитанціями про сплату на загальну суму 8000 гр.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 77-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України,ст.13, 22,23,319,386,1166,1167 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання АДРЕСА_7 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання АДРЕСА_8 , відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 10157 гр.,відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 гр.,витрати по сплаті судового збору 1057 гр.20 коп.,відшкодування витрат по оплаті експертної оцінки розміру завданої шкоди 1000 гр., відшкодування витрат на правову допомогу 8000 гр., а всього стягнути 30214 (тридцять тисяч двісті чотирнадцять)гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя Галущенко Ю.А.