Постанова

Іменем України

30 березня 2020 року

м. Київ

справа № 524/1963/17

провадження № 61-7515св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Кременчуцький колісний завод»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 вересня 2017 року у складі судді Нестеренка С. Г. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 01 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Одринської Т. В., Дорош А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області (далі - Кременчуцьке ОУ ПФУ Полтавської області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Кременчуцький колісний завод» (далі - ПрАТ «Кременчуцький колісний завод») про стягнення 23 634,49 грн переплати з пенсії, яка виникла внаслідок рахункової помилки.

Позов обґрунтований тим, що під час проведення перевірки електронних ресурсів та пенсійної справи відповідача встановлено невідповідність розміру заробітної плати сплаченим страховим внескам згідно з інформацією у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Тому з 22 січня 2011 року до 31 січня 2016 року відповідачу безпідставно виплачувалась пенсія у більшому, ніж належить розмірі.

Посилаючись на відмову ОСОБА_1 повернути надміру виплачені суми пенсії, просив суд задовольнити позов.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 вересня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 01 листопада 2017 року, в позові відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, які прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно та за відсутності недобросовісності з боку набувача. Враховуючи те, що позивач здійснив виплати відповідачу добровільно і жодних фактів недобросовісності з боку ОСОБА_1 судами не встановлено, підстави для стягнення виплачених відповідачу сум пенсії відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року Кременчуцьке ОУ ПФУ Полтавської області звернулося до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обгрунтована тим, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права. Суди не врахували положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280. Одним із основних завдань пенсійного фонду є призначення (перерахунок) пенсій та їх виплат, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, інших коштів, призначених для виплати пенсій.

Під час перевірки виявлено розбіжність у пенсійній справі ОСОБА_2 щодо заробітної плати з 01 липня 2000 року до 31 грудня 2002 року, оскільки у цей період було подвоєно суми заробітної плати для обчислення пенсії при її призначення з 22 січня 2011 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували статтю 49 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) щодо припинення виплати пенсії, призначеної на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Переплачені суми пенсії підлягають стягненню з відповідача відповідно до статті 1215 ЦК України, оскільки під час обчислення розміру його пенсії органом Пенсійного фонду допущено рахункову помилку, тому утворилась переплата за період з 22 січня 2011 року до 31 січня 2016 року, яка підлягає поверненню як безпідставно набуте майно.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін. Зазначає, що розбіжності у сумах страхових внесків виникли за відсутності його вини і Кременчуцьке ОУ ПФУ Полтавської області не надало жодного доказу, який свідчить про його недобросовісність. Позивачем не встановлено причини виникнення і допущення саме «рахункової помилки» при нарахуванні пенсії, оскільки відсутні висновки ревізій, акти перевірок чи службового розслідування.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Кременчуцькому ОУ ПФУ як отримувач пенсії за віком з 22 січня 2011 року.

Розмір пенсії відповідача обчислювався згідно з відомостями, наданими ПрАТ «Кременчуцьки колісний завод», з розмірів заробітної плати під час його роботи.

У лютому 2016 року позивач виявив, що для визначення розміру пенсії відповідачу його заробітну плату за період з липня 2000 року до грудня 2002 року враховано у завищеному розмірі. Тому, позивач здійснив перерахунок розмірів пенсії відповідача з часу її призначення, тобто з січня 2011 року з визначенням нового розміру пенсії, який відповідач не оспорював. Переплата розмірів пенсії, яка була обчислена та виплачена відповідачу з січня 2011 року до грудня 2015 року становить 23 634,49 грн.

Відповідач відмовився від повернення коштів. Утримання з пенсії відповідача будь-яких коштів у повернення переплати розмірів пенсії не проводилось.

Позивач провів перевірку ПрАТ «Кременчуцьки колісний завод» щодо розмірів доходів відповідача, достовірності відомостей про розміри доходів відповідача, які були надані цим товариством позивачу.

Під час перевірки не було виявлено будь-які дані, які б вказували, що ПрАТ «Кременчуцький колісний завод» сфальсифікував розміри доходів відповідача для обчислення більшого розміру пенсії.

Доказів щодо фальсифікації розмірів доходу відповідачем фондом надано не було.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ (далі - Закон №460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у листопаді 2017 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України 2004 року суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та Законом № 1058-IV.

Утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій здійснюється відповідно до частини першої статті 50 Закону № 1058-IV, а саме: суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповдіно до статті 103 Закону №1788-ХІІ суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути стягнуті відповідачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. Законодавцем передбачені лише два виключення із цього правила: якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності зі сторони набувача.

Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи те, що суди встановили, що перевірку проведено у 2016 році, доказів, які підтверджують недобросовісну поведінку з боку ОСОБА_1 Кременчуцьке ОУ ПФУ Полтавської області не надало, а також, що переплата пенсії виникла саме через рахункову помилку, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано відмовили у позові.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2018 року, справа № 520/16679/16-ц, провадження № 61-28165св18.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди з судовими рішеннями та переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішеннь без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 01 листопада 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко