ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2020 року м. Кропивницький

справа № 398/3635/17

провадження № 22-ц/4809/269/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальов А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Руссу Надії Олексіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.10.2019 року, суддя Нерода Л.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в інтересах якої діє ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна нотаріальна контора Олександрійського міського нотаріального округу про встановлення факту,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в інтересах якої діє ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна нотаріальна контора Олександрійського міського нотаріального округу про встановлення факту.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 .

Матір позивача ОСОБА_6 перебувала з батьком позивача в зареєстрованому шлюбі.

Відповідач ОСОБА_3 являється рідною тіткою позивача та рідною сестрою її батька.

ОСОБА_1 - друга дружина її покійного батька ОСОБА_5

ОСОБА_4 - рідна сестра позивача по батьковій лінії і донька ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається з трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

На момент оформлення спадщини позивач була неповнолітньою і її інтереси представляла її матір ОСОБА_6 .

Після розірвання шлюбу між батьками позивача, ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько - ОСОБА_5 пішов проживати до свого батька ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживав з батьком до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті батька ОСОБА_7 батько позивача ОСОБА_5 привів в квартиру свою співмешканку ОСОБА_1 , з якою одружився ІНФОРМАЦІЯ_4 і проживав до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі слів її матері позивачу відомо, що її батько ОСОБА_5 27 серпня 2007 року виписався з гуртожитку по АДРЕСА_3 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 березня 2012 року спадкоємцями ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_1 , його дочка ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_4

Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

На думку позивача, факт того, що її батько за життя мав право власності тільки на 1/3 частину квартири, є таким, що не відповідає дійсності. Баба позивача - ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Дід позивача ОСОБА_7 після смерті дружини ОСОБА_9 , за відсутності заяв інших спадкоємців успадкував її частку. Отже, загальна частка ОСОБА_7 за його життя становила 2/3 частини квартири. Враховуючи, що батько позивача ОСОБА_5 на момент смерті свого батька ОСОБА_7 проживав разом з ним, позивач вважає, що не тільки її тітка ОСОБА_3 успадкувала частку ОСОБА_7 , а й її батько ОСОБА_5 .

Позивач зазначив, що частка її батька ОСОБА_5 у квартирі має становити 2/3 частини, які складаються з 1/3 частини, яка належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та 1/3 частини, яку ОСОБА_5 фактично прийняв як спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 .

За відсутності реєстрації ОСОБА_5 на момент смерті його батька ОСОБА_7 за адресою місця проживання останнього, нотаріус визначив частку позивача у спадщині, що залишилась після смерті її батька ОСОБА_5 , в 1/3 частину від 1/3 частини, яка належала спадкодавцеві згідно свідоцтва про право власності згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що на думку позивача, не відповідає дійсності.

Позивач вважає, що факт проживання її батька ОСОБА_5 разом із спадкодавцем ОСОБА_7 на момент смерті останнього підтверджується наданими нею доказами.

Просила встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_5 - батько ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав з 27.08.2007 року, як член сім`ї та вів спільне господарство зі своїм батьком ОСОБА_7 , до його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.10.2019 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначається, що суд першої інстанції не врахував, що її батько ОСОБА_5 з 27.08.2007р. постійно проживав в квартирі АДРЕСА_1 , тому його частина у спадщині буде не 1/3, а 2/3 частини спадкового майна. Крім того, ОСОБА_1 підтвердила факт спільного проживання та ведення господарства її батьком з її дідом, що підтверджується технічним записом.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28.01.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18.02.2020 справу призначено до розгляду.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_10 , в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту проживання ОСОБА_5 однією сім`єю з ОСОБА_7 станом на 02.01.2010 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що з 08 січня 1997 року до 02 грудня 2005 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвами про одруження та про розірвання шлюбу.

Під час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_2 , позивач по даній справі.

Позивачу ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_6 належить кімната АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28 січня 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ОСОБА_7 , батько ОСОБА_5 , що сторонами не заперечується.

25 червня 2011 року ОСОБА_5 і ОСОБА_1 уклали шлюб. ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , батько позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що сторонами не заперечується.

Після смерті ОСОБА_5 його спадкоємцями за законом є його дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 і дочка ОСОБА_4 , які успадкували по 1 / 3 частці спадкового майна, яке складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

05 вересня 2013 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 2 / 3 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8983189 від 05 вересня 2013 року.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Ковальовим А.І. надано суду довідку КП «Житлогосп» від 21 вересня 2011 року №2577 про те, що ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . На момент його смерті за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем надані докази, які не містять інформацію щодо предмета доказування. Позивач не довела суду та не підтвердила достовірними доказами факт постійного проживання свого батька ОСОБА_5 з 27 серпня 2007 року, як члена сім`ї та ведення спільного господарства з його батьком ОСОБА_7 до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартирі АДРЕСА_1 .

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з правилами ст. 1220 ЦУ України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За положеннями ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Тобто, за змістом цих правових норм суд повинен встановити, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи було це місце постійним або переважним місцем його проживання (ст. 29 ЦК України) або тимчасовим; чи проживав разом із спадкодавцем до його смерті позивач; характер та період його проживання із спадкодавцем.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місяця перебування фізичної особи.

За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (станом на дату відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

На підтвердження своїх доводів, позивачем, як доказ постійного проживання ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_7 на момент смерті останнього надано ксерокопію паспорта громадянки України на своє ім`я, ксерокопію картки платника податків на своє ім`я, ксерокопію паспорта громадянки України на ім`я ОСОБА_6 , ксерокопію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я ОСОБА_6 , ксерокопію свідоцтва про своє народження, ксерокопію свідоцтва про одруження ОСОБА_5 із ОСОБА_12 , яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_1 , ксерокопію свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ксерокопію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_13 і ОСОБА_6 , ксерокопію свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_13 і ОСОБА_6 , ксерокопію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_14 і ОСОБА_6 , ксерокопію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 , ксерокопію паспорта громадянки України на ім`я ОСОБА_1 , ксерокопію картки платника податків на ім`я ОСОБА_1 , ксерокопію свідоцтва про смерть ОСОБА_9 , ксерокопію свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , ксерокопію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , ксерокопію свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 березня 2012 року, ксерокопію довідки ПП «Будинковий сервіс» від 27 серпня 2017 року №2585, ксерокопію свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 2010 року, ксерокопії технічних паспортів на приватизовану кімнату АДРЕСА_4 і квартиру АДРЕСА_1 , ксерокопію договору купівлі-продажу від 05 вересня 2013 року, ксерокопію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8983189 від 05 вересня 2013 року, акт-розпорядження КП «Житлогосп» від 05 вересня 2018 року №518. З матеріалів справи вбачається, що з 08 січня 1997 року до 02 грудня 2005 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвами про одруження та про розірвання шлюбу.

З матеріалів справи вбчається, що позивачу ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_6 належить кімната АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28 січня 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 , батько ОСОБА_5 , що сторонами не заперечується.

25 червня 2011 року ОСОБА_5 і ОСОБА_1 уклали шлюб. ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , батько позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що сторонами не заперечується.

Після смерті ОСОБА_5 його спадкоємцями за законом є його дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 і дочка ОСОБА_4 , які успадкували по 1 / 3 частці спадкового майна, яке складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

05 вересня 2013 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 2 / 3 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8983189 від 05 вересня 2013 року.

Згідно довідки КП «Житлогосп» від 21 вересня 2011 року №2577 зазначено про те, що ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . На момент його смерті за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований.

Приймаючи до уваги встановлені обставини колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними доказами факт постійного проживання ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_7 на момент смерті останнього в квартирі АДРЕСА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Руссу Надії Олексіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.10.2019 року, залишити без змін.

Текст постанови складено 31.03.2020 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: