Справа № 446/1345/19 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/843/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Шеремети Н.О.

при секретарі Матяш С.І.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідача Мельник Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Кам`янка-Бузька центральна районна лікарня» на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Кам`янка - Бузька ЦРЛ», третя особа: Комунальний заклад Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи" Франківська міжрайонна МСЕК про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Кам`янка-Бузька ЦРЛ», третя особа: КЗ Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи" Франківська міжрайонна МСЕК, в якому просить визнати недійсним та скасувати наказ КНП Кам`янка-Бузька ЦРЛ» від 25.02.2019 №05-05/40к; поновити її на посаді постової медсестри педіатричного відділення з 25.02.2019; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.02.2019 по день постановлення рішення. Також просила поновити строк звернення до суду як пропущений з поважних причин.

Позов мотивує тим, що з 1994 по даний час працює на посаді старшої медсестри педіатричного відділення. У 2017 році через скорочення ліжкового фонду педіатричного відділення за невиконання ліжко днів, посаду старшої медсестри було скорочено на 0,5 ставки та оскільки вона є інвалідом III групи загального захворювання з 1997 року (з 2008 III група присвоєна довічно), і весь час працює в цій лікарні та у зв`язку із скороченням посади, дирекцією КНП «Кам`янка-Бузька ЦРЛ» їй було запропоновано 0,5 ставки постової медсестри педіатричного відділу та 19.01.2018 призначено на вказану посаду. З моменту призначення на посаду постової медсестри жодних зауважень до її роботи не було, чергування у нічні та денні зміни були погодженні між нею та керівництвом. 25.02.2019 з невідомих для неї підстав, працівник відділу кадрів КНП «Кам`янка-Бузької ЦРЛ» ознайомила її з листом Франківської МСЕК від 14.02.2019, в якому вказано, що вона може працювати у кабінетних умовах без чергувань. У цей день, посилаючись на лист Франківської міжрайонної МСЕК та п.2 ч.1 статті 40 КЗпП, не отримавши згоди від профспілкової організації, її було звільнено з посади постової медсестри педіатричного відділення НКП «Кам`янка-Бузька ЦРЛ». З даним наказом вона не погодилась. В подальшому, 12.03.2019 дирекція КНП «Кам`янка-Бузька ЦРЛ» отримує повторну відповідь від Франківської МСЕК на запит від 15.01.2019 з роз`ясненням: може працювати медичною сестрою, а лист від 14.02.2019 № 8 вважати недійсним.

У зв`язку із перенесеним стресом, через незаконне звільнення, її стан погіршився, тому з 27.02.2019 до 26.04.2019 вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Кам`янка-Бузькій ЦРЛ та обласній лікарні м.Львова. 30.04.2019 вона вийшла на роботу і одразу звернулась із заявою на ім`я директора КНП «Кам`янка-Бузька ЦРЛ» з проханням скасувати наказ від 25.02.2019 та поновити її на посаді постової медсестри педіатричного відділення. Жодної відповіді на її заяву вона не отримувала. Вона звернулась з лисом до профспілки працівників охорони здоров`я та на підставі наданих нею копій документів, профспілка зробила висновок, що звільнення її з посади медичної сестри стаціонару (0,5 ставки) згідно із пунктом 2 статті 40 КЗпП України згідно наказу НКП «Кам`янка-Бузька центральна районна лікарня» від 25 лютого 2019 року № 05-05/40-к відбулося без належної правової підстави, зокрема, за відсутності виявлених фактичних даних, які б в достатній мірі та однозначно підтверджували, що внаслідок стану здоров`я вона не може належно продовжувати виконувати покладені на неї обов`язки медичної сестри чи їх виконання протипоказано їй за станом здоров`я. У зв`язку з тим, що звільнення відбулося без законної підстави, вона має бути поновлена на роботі, а також має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, позивач просить поновити строк звернення до суду, який вона пропустила з поважних причин, а саме перебувала довгий час на лікуванні, поганий стан здоров`я після перенесеної операції, важке матеріальне становище після лікування, відсутність заробітної плати позбавила її можливості оплати юридичні послуги адвоката за складання позовної заяви.

06 липня 2020 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що нею надано належні докази в підтвердження протиправності прийнятого відповідачем рішення про її звільнення. Звертає увагу, що при її звільненні відповідачем було проігноровано вимоги ч.1 ст. 43 КЗпП України. Також звертає увагу на існування однакових обставин як в момент укладення з нею трудового договору про роботу на посаді медичної сестри дитячого відділення, так і в момент її звільнення. Звертає додатково увагу на те, що предметом спору являється незаконність і безпідставність її звільнення, а не причини і підстави присвоєння їй групи інвалідності. Просить апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Кам`янка-Бузька центральна районна лікарня» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги та пояснення позивача і її представника на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Комунального некомерційного підприємства «Кам`янка-Бузька центральна районна лікарня»до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу №13 по Кам"янка-Бузькій ЦРЛ від 19.01.2018, старшу медичну сестру дитячого відділення ОСОБА_1 з 21.01.2018 переведено на 0,5 ст. старшої медичної сестри дитячого відділення та 0,5 ст. медичної сестри постової дитячого відділення з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Як вбачається з довідки серії НОМЕР_1 , виданої 20.11.2008 Франківською МСЕК ЛОЦМСЕ, на підставі огляду МСЕК №439 ОСОБА_1 безтерміново встановлена третя група інвалідності загального захворювання. У Висновку про умови та характер праці зазначено "кабінетна медсестра".

Згідно з наказом № 05-06/40-к від 25.02.2019 "Про звільнення ОСОБА_1 " звільнено ОСОБА_1 із займаної посади сестри медичної стаціонару педітричного відділення 25.02.2019 року у зв"язку з обставинами передбаченими п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України. Підстава: Лист КЗЛОР "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи " Франківської міжрайонної МСЕК №8 від 14.02.2019.

КНП "Кам"янка-Бузька ЦРЛ 15.01.2019 за вих. №41 звернулося до Франківської міжрайонної МСЕК за роз`ясненнями щодо працевлаштування інв. ІІІ групи загального захворювання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

14.02.2019 за №8 Франківська міжрайонна МСЕК, на лист КНП «Кам"янка-Бузька ЦРЛ» від 15.01.2019 №41, роз"яснює щодо працевлаштування інв. ІІІ групи загального захворювання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яка згідно заключення МСЕК може працювати медсестрою у кабінетних умовах без чергувань.

Відповіно до листа №15 від 12.03.2019 Франківської міжрайонної МСЕК на запит КНП "Кам"янка-Бузька ЦРЛ" з №175 від 21.02.2019, Франківська міжрайонна МСЕК роз`яснює щодо працевлаштування інв.ІІІ гр. загального захворювання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яка може працювати медичною сестрою. Роз`яснення від №8 від 14.02.2019 вважати недійсним.

Як вбачається з листа №182 від 15.05.2019 Львівського обласного центра медико-соціальної експертизи, на запит директора КНП "Кам"янка-Бузького ЦРЛ "щодо роз"яснення рекомендацій МСЕК по працевлаштуванню особи з інвалідністю ІІІ групи ОСОБА_1 повідомляють: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_2, може працювати медичною сестрою без нічних змін.

Голова РК профспілки медичних працівників Кам"янка-Бузького району 15.07.2019 дала відповідь на заяву від 12.07.2019 старшій медичній сестрі дитячого відділення КПН "Кам"янка-Бузької ЦРЛ, що на момент її звільнення 25.02.2019 погодження з профспілкою не проводилось. Профспілка не повідомлялась протягом попередніх трьох місяців.

Львівська обласна організація професійної спілки працівників охорони здоров"я України 11.06.2019 за №47/03 надала відповідь ОСОБА_1 на запит щодо незаконного звільнення з посади сестри медичної стаціонару педіатричного відділення КПН "Кам"янка-Бузька центральна районна лікарня" по п.2 ст.40 КЗпП України дала висновок про те, що на їх думку звільнення ОСОБА_1 з посади медичної сестри стаціонару (0,5 ставки) по пункту 2 статті 40 КЗпП України згідно наказу КПН "Кам"янка-Бузька центральна районна лікарня" від 25.02.2019 року №05-05/40-к відбулося без належної правової підстави, зокрема за відсутності виявлених фактичних даних, які б достатній мірі та однозначно підтверджували, що внаслідок стану здоров"я вона не може належно продовжувати виконувати покладені на неї обов"язки медичної сестри чи їх виконання протипоказано її за станом здоров"я.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходив з тих обставин, що у відповідача не було достатніх підстав для звільнення позивача з підстав зазначених в оскаржуваному наказі, а також, що таке звільнення відбулося з порушенням процедури звільнення.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Конституція України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43).

Згідно п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Відповідно до ч. 2 вказаної статті звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 1 ст. 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору за п. 2 ст. 40 КЗпП України можливе лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є представник.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 1 квітня 1994 р. № 4, від 26 жовтня 1995 р. № 18, від 25 травня 1998 р. № 15 при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити залежну дисципліну праці у відповідній структурі.

Пунктом 24 зазначеної Постанови передбачено, що працівник, який відмовився від переведення на більш легку роботу, якої він відповідно до медичного висновку потребував за станом здоров`я, не може бути звільнений за п. 3 чи п. 4 ст. 40 КЗпП України. Власник або уповноважений ним орган можуть у зв`язку з цим розірвати трудовий договір за п. 2 ст. 40 КЗпП України, якщо наявні передбачені ним умови.

Звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я можливе у разі наявності відповідного медичного висновку. Такий медичний висновок згідно зі ст. 69 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року дають медико-соціальні експертні комісії, які встановлюють ступінь та причину інвалідності, визначають для інвалідів роботи і професії, доступні їм за станом здоров`я, перевіряють правильність використання праці інвалідів згідно з висновком експертної комісії та сприяють відновленню працездатності інвалідів.

В наказі №05-05/40-к від 25.02.2019 року визначено, що підставою для звільнення позивача був лист КЗЛОР "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи " Франківська міжрайонна МСЕК №8 від 14.02.2019. У якому зазначено «щодо працевлаштування інв. ІІІ гр. загального захворювання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яка згідно заключення МСЕК може працювати медсестрою в кабінетних умовах без чергування».

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на ту обставину, що відповідно до пункту 2 статті 40 КЗпП роботодавець має право звільнити працівника лише у разі виявлення його невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Про таку невідповідність не могло бути відомо на час укладення трудового договору - протипоказання стану здоров`я виявлені після його укладення. Якщо така невідповідність уже була присутня на момент укладення договору і продовжує існувати, звільнення відбувається відповідно до статті 7 частини шостої статті 24 КЗпП. Враховуючи те, що ІІІ група інвалідності ОСОБА_1 встановлена 2008 році, а трудовий договір про роботу на посаді медичної сестри дитячого відділення укладений з 21.01.2018, то жодних нових фактичних обставин щодо стану здоров`я чи протипоказань до роботи медичної сестрою у період роботи на вказаній посаді не виникло.

Крім того, аналізуючи вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що власник може звільнити працівника з мотивів його невідповідності роботі, яку він виконує (посаді, яку займає), за станом здоров`я (п.2 ст.40 КЗпП України) лише у двох випадках: а) за умови відмови працівника від переведення; б) якщо, згідно з медичним висновком, працівник визнається непрацездатним і не визначаються види робіт, які він може виконувати в силу такої його працездатності та необхідності охорони здоров`я. Якщо звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП було проведено без пропозиції обійняти іншу наявну посаду на підприємстві (у першу чергу по спеціальності, у другу - будь-яку іншу роботу), у працівника є достатньо підстав для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Судом враховано, що з листа Франківської МСЕК від 14.02.2019 №8, в якому зазначається про те, що ОСОБА_1 , «може працювати в кабінетних умовах без чергувань», а також з листа Франківської МСЕК №13 від 12.03.2019, де вказується, що попереднє роз`яснення №8 від 14.02.2019 вважати недійсним, і зазначається, що ОСОБА_1 «може працювати медичною сестрою», не можна встановити факт невідповідності працівника займані посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, оскільки роботодавець повинен передусім керуватись довідкою до акта огляду МСЕК, на зворотній стороні якої зазначається висновок про умови та характер праці, а також індивідуальною реабілітаційною програмою інваліда. Роботодавець може звернутись до МСЕК, рішенням якої працівникові встановлено групу інвалідності, з проханням надати висновок щодо відповідності чи невідповідності фактичних умов праці цього працівника його стану здоров`я.

Судом правильно встановлено відсутність доказів в підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді матеріали справи не містять. В суді апеляційної інстанції скаржником протилежного не доведено.

Окрім того, жодних пропозицій щодо переведення на вакантні та незаймані посади позивачу перед її звільнення відповідачем надано не було.

За приписами статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Установлено, що КНП «Кам`янка-Бузька ЦРЛ» не надано доказів щодо звернення до районного комітету Кам`янка-Бузької організації профспілки працівників охорони здоров`я України та отримання висновків профспілок.

Разом з тим, згідно з частиною дев`ятою статті 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Крім того, як вказувалось раніше, ОСОБА_1 сама зверталась в профспілковий орган щодо незаконного звільнення з посади сестри медичної стаціонару педіатричного відділення КНП "Кам`янка-Бузька ЦРЛ".

Проаналізувавши сукупність порушень процедури звільнення ОСОБА_1 відповідачем, судом визнано недоцільно зупиняти провадження по справі та запитувати згоду виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника, оскільки така юридичного значення для вирішення справи не буде мати.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що предметом розгляду даної справи є перевірка законності оскаржуваного наказу про звільнення позивача з роботи в момент винесення такого наказу, а також, що предметом розгляду даної справи не є причини і підстави присвоєння позивачу групи інвалідності.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги Комунального некомерційного підприємства «Кам`янка-Бузька центральна районна лікарня»жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 лютого 2020 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Кам`янка-Бузька центральна районна лікарня» на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 лютого 2020 року- залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 лютого 2020 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 липня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.О. Шеремета