ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

31 березня 2020 року м. Чернівці

Чернівецький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кулянди М.І., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 березня 2008 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності,

встановив:

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 березня 2008 року залишено без руху. Підстави, вказані апелянтом у заяві про поновлення строку визнані неповажними та надано йому п`ятиденний строк для подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 березня 2008 року із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку.

На виконання вимог вищевказаної ухвали до апеляційного суду надійшла нова заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 березня 2008 року.

У поданій заяві ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилається на те, що про порушене право дізнався лише 07 лютого 2020 року, коли отримав оскаржуване рішення.

Зазначає, що вказана причина є поважною для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними твердженнями, виходячи з наступного.

Пунктом першим ст. 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст. 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження (ч. 1 ст. 294 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини 1 стаття 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини 4 статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Підстави пропуску строку оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання скарги. Виключно наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2019 року у справі № 0818/4970/2012.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року, «Пономарьов проти України» від 26 квітня 2007 року.

Відповідно до ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи встановлено, що 05 листопада 2019 року до Шевченківського районного суду м. Чернівці надійшла заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.56).

Цього ж дня, ОСОБА_2 подала до Шевченківського районного суду м.Чернівці заяву про отримання копії рішення від 07 березня 2008 року у вказаній справі (а.с.59)

Отже, враховуючи обізнаність заявника про наявність даного судового рішення 05 листопада 2019 року, останній не вживав заходів, щоб отримати копію рішення суду, скориставшись своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Крім того, статтями 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22 грудня 2005 №3262-ІV передбачено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень за інтернет - посиланням - http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/3890325 - рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 березня 2008 року у справі № 2-1265/08 оприлюднено 23 червня 2009 року (а. с. 100), що не позбавило ОСОБА_2 ознайомитись із оскаржуваним рішенням.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що спірна прибудова була збудована ще в 2007 році, в 2008 році суд визнав за позивачкою право власності, тобто з 2007 року апелянт знала про наявність вказаних прибудов, однак зі скаргою звернулася лише в 2020 році.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що Чернівецька міська рада, як власник земельної ділянки, знаючи про наявність вказаного спору, у визначені законом строки вказане рішення не оскаржувала.

Заявником не наведені інші обґрунтовані причини поважності пропуску строку апеляційного оскарження, (крім тих, які зазначені в ухвалі суду про залишення апеляційної скарги без руху від 12 березня 2020 року), що не залежали від волі заявника і дійсно були пов`язані з істотними перешкодами та труднощами, що об`єктивно ускладнювали можливість позивача (заявника) своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк або аргументи, які б свідчили про дотримання ним такого строку.

Оскільки, апеляційна скарга ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подана з пропуском строку на апеляційне скарження, зазначені заявником підстави для поновлення пропущеного строку визнані судом неповажними, інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження апелянтом не надано, наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.

При цьому, заявник не позбавлена права звернутися до суду з окремим позов за захистом своїх порушених прав.

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про поновлення строку на апеляційне оскарження Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 березня 2008 року залишити без задоволення.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 березня 2008 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її підписання.

Суддя Кулянда М.І.