КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 квітня 2020 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи 373/1155/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/3232/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Білич І.М., Лапчевської О.Ф.

розглянув у в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області ухваленого 27 листопада 2019 року в приміщенні суду в складі судді Опанасюка І.О.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 24855 грн 80 к. та судові витрати.

Посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору № б/н, укладеного 18 листопада 2014 року між сторонами укладено кредитний договір. Банком надано ОСОБА_1 кредит на суму 6661 грн 60 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_1 умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, Крилова О.Л. в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк», подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції незаконне, та необґрунтоване, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує на те, що укладаючи кредитний договір сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. При цьому вказувала, що відсутність підпису позичальника на умовах та правилах не свідчить про те, що вона не ознайомлена з ними та не означає про відсутність договірних правовідносин між сторонами.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін. При цьому вказує, що позивачем не надано доказів того, з якими саме правилами та умовами ознайомлена ОСОБА_1 . Також не надано доказів на підтвердження заборгованості та коли саме відповідачем проведено останній платіж. При цьому вказує, що нею у 2014 році погашено заборгованість у повному обсязі, та в подальшому жодних відносин з АТ КБ «Приватбанк» не мала.

Від позивача надійшли пояснення по справі в яких заперечуються посилання відповідача про відсутність заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк», оскільки не надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційний суд ухвалив розглянути дану справу в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, про недоведеність АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обставин справи щодо наявності у ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

Проте апеляційний суд в повній мірі не може погодитись з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

З матеріалів справи вбачається, 15 листопада 2011 року на підставі Анкети-заяви відповідача між сторонами укладено договір, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та зміною кредитного ліміту (а.с.7).

Звертаючись до суду із даним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 4 18 листопада 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 6661 грн 60 к.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого Банком, станом на 18 червня 2019 року заборгованість за кредитним договором б/н від 18 листопада 2014 року становила 24855 грн 80 к., з яких, зокрема: 6661 грн 61 к. - заборгованість за кредитом; 3097 грн 63 к. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3097 грн 63 к. несплачені проценти на прострочену заборгованість; 14121 грн 99 к. - комісія; 974 грн 57 к. штраф відповідно до п.2.2 генеральної угоди.

На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» від 15 листопада 2011 року (а.с.7), копію генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 18 квітня 2014 року (а.с. 8), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 9-32), розрахунок заборгованості (а.с. 6) та копію паспорта ОСОБА_1 (а.с.33-34) в подальшому позивачем надано виписку по особовому рахунку відповідача за період з 18 листопада 2014 року по 31 липня 2019 року (а.с.65).

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що між сторонами дійсно виникли правовідносини починаючи з 15 листопада 2011 року, за якими ОСОБА_1 отримувала грошові кошти від АТ КБ «Приватбанк», а тому висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами договір не був укладеним в розумінні положень ст.1046 ЦК України є необґрунтованим.

Проте, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити з наступних підстав.

Посилання позивача на те, що 18 листопада 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN9374 від 15 листопада 2011 року, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт апеляційним судом не приймаються до уваги оскільки, дана угода не містить підпису ОСОБА_1

8 серпня 2019 року під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем подано клопотання про застосування строку позовної давності, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 54).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовне' давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобі: можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З наданої позивачем виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2014 року по 31 липня 2019 року не вбачається, що боржником вчинялись дії, які б свідчили про часткове виконання зобов`язань.

Також, стороною позивача не надано будь-які інші докази (меморіальний ордер, квитанція, платіжне доручення тощо) на підтвердження здійснення відповідачем внесення коштів на рахунок у період з 15 листопада 2011 року по 31 липня 2019 року.

А відтак, суд позбавлений можливості перевірити чи вчиняла ОСОБА_1 будь- які дії, що впливають на перебіг строку позовної даності, зокрема, чи вносила вона кошти в рахунок погашення заборгованості.

Отже, позивачу стало відомо про порушення умов договору з моменту прострочення відповідачем платежу з погашення заборгованості і з цього часу має відраховуватися строк позовної давності, а АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором лише 15 липня 2019 року, тому суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд доходить до висновку про необхідність скасування рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2019 року з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2019 року- скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

У задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: