Справа № 127/2493/20
Провадження 2/127/371/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.11.2001. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.06.2012 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з позивачем. Відповідач сплачував аліменти на користь позивача на утримання доньки у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу). 18.01.2020 доньці виповнилось 18 років та стягнення аліментів було припинено. ОСОБА_3 є студенткою Технікуму Комплекс Економічних Шкіл ім. Павла ІІ в Сташові другого класу, стипендії не отримує, не працює, мешкає в інтернаті. Термін закінчення навчання - 2022. Будь-якого іншого самостійного заробітку донька не має, тому вона не має достатніх коштів на існування, а також на навчання (відвідувати додаткові заняття, придбавати підручники, учбові засоби, техніку для навчання). Позивач повністю підтримує доньку, надає їй посильну матеріальну допомогу на навчання, але сама позивач не в змозі оплачувати всі потреби в навчанні належним чином та утримувати доньку. Відповідач не бажає добровільно вирішити питання про продовження виплати аліментів на утримання дитини в період навчання. Також позивач зазначила, що відповідач є здоровою і працездатною особою, має постійний заробіток.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду на весь період навчання дочки, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку. Також, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 306, 00 гривень.

Ухвалою суду від 07.02.2020 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 і запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 14.02.2020 було отримано копію ухвали суду від 07.02.2020 та копію позовної заяви із доданими до неї документами. (а.с. 32)

Представником позивача ухвалу суд від 07.02.2020 було отримано 18.02.2020, а третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - 20.02.2020. (а.с. 33, 43)

Від відповідача судом було отримано 28.02.2020 відзив на позовну заяву, наданий у строк встановлений судом. Так, у своєму відзиві відповідач зазначив, що позивач жодного разу не зверталась до нього з питанням щодо добровільного продовження виплати аліментів на утримання їхньої доньки. Також відповідач зазначив, що він як батько дитини постійно в межах своїх фінансових спроможностей добровільно надає дочці матеріальну допомогу, а коли дочка перебуває на території України, то переважно проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на повному його фінансовому забезпеченні. Крім того відповідач зазначив, що він також надає допомогу хворим батькам, які мають мінімальне пенсійне забезпечення. Відповідач вважає, що позивач не має права на звернення до суду із даним позовом, оскільки донька з нею не проживає. Також відповідач вказав, що визначений позивачем розмір аліментів є для нього непомірним. Тому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.03.2020 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін було відмовлено.

Позивачем 06.03.2020, у строк встановлений судом, надано відповідь на відзив із викладенням своїх пояснень, міркувань і аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення.

Від відповідача на адресу суду заперечення на відповідь на відзив не надходили.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , письмові пояснення ні на позов, ні на відзив у строк встановлений судом не надано. Однак, 20.02.2020 через канцелярію суду ОСОБА_3 було подано заяву із зазначенням, зокрема, про її перебування за кордоном на навчанні та проханням про задоволення позову.(а.с. 42)

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 20.02.2002 міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 436. (а.с. 7).

Згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.06.2012 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.05.2012 до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 12.06.2012. (а.с. 10-12)

Відповідно до довідки № 9026, виданої 19.12.2019 Комплексом Економічних Шкіл ім. Іоана Павла ІІ в Сташові ( Республіка Польща) , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у другому класі школи, стипендії не отримує, не працює з метою вивчення професії за оплатою по учнівських ставках, мешкає в інтернаті. Термін закінчення навчання - 2022 рік. (а.с. 14-16)

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 77170, виданої 24.12.2019 Департаментом адміністративних послуг ВМР, вбачається, що ОСОБА_3 з 24.12.2019 зареєстрована у АДРЕСА_2 . (а.с. 9)

Згідно із паспортними даними позивачки, остання зареєстрована у АДРЕСА_3 .

Водночас, згідно із довідкою № 63, виданою 04.03.2020 ОСББ «Антонова 40А», та актом про проживання особи від 05.03.2020, складеним комісією у складі мешканців будинку АДРЕСА_4 і посвідченим головою правління ОСББ «Антонова 40А», ОСОБА_3 зареєстрована і проживала до свого від`їзду за кордон у зв`язку із навчанням, а також проживає у період канікул - разом із своєю матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 56-57)

При цьому судом прийнято до уваги, що громадянам України, у відповідності до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Конституції України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на території України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тимчасове проживання особи на період навчання не може свідчити про те, що повнолітня особа, яка потребує матеріальної підтримки з боку батьків, не проживає, в даному випадку, разом із матір`ю.

Відповідачем, який вказує на відсутність підстав для звернення позивача до суду з цим позовом, не надано жодного доказу на спростування повідомленої позивачем інформації і наданих нею доказів щодо місця її проживання та місця проживання їхньої спільної дочки.

Крім того, судом прийнято до уваги й заяву самої ОСОБА_3 , яка підтримала вимоги своєї матері - позивача по справі і просила їх задовольнити.

Таким чином, суд вважає, що позивачка правомірно звернулася до суду із даним позовом.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до положень СК України, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З позовної заяви вбачається, що позивачем обрано спосіб стягнення аліментів саме в частці від доходу батька.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом та відповіддю на відзив, а представником відповідача разом із відзивом та запереченнями до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі, в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 07.02.2020 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві та відповіді на відзив, відповідачем - у відзиві, а також докази, надані разом з ними.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є повнолітньою особою, навчається у другому класі Комплексу Економічних Шкіл ім. Іоана Павла ІІ в Сташові (Республіка Польща). Термін закінчення навчання - 2022 рік.

При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною.

Також, при визначені розміру аліментів судом враховано матеріальне становище повнолітньої особи: ОСОБА_3 стипендію не отримує, навчається на денній формі навчання, самостійного доходу (заробітку) не має.

Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: відсутності/наявності у платника аліментів непрацездатних дружини, дочки, сина; наявності/відсутності рухомого та/або нерухомого майна; грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Позивачем не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів, які вказували на необхідність і можливість стягнення аліментів з відповідача саме у визначеному нею розмірі.

Водночас судом прийнято до уваги, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами, не надав суду будь-яких доказів, які б повинні були бути враховані судом при вирішенні даного спору.

Таким чином, судом не встановлено неможливості відповідачем надавати своїй дочці матеріальну допомогу, якої вона потребує у зв`язку із продовженням навчання.

Приймаючи до уваги ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів, судом прийнято до уваги можливість й матері надавати утримання своїй повнолітній дочці.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до переконання в наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, у розмірі ј частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно.

Достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої дочки в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, судом не встановлено. Таким чином, в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, яка застосовуються в даному випадку на підставі ч. 1 ст. 201 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Положеннями ст. 199 СК України чітко визначено, що аліменти на повнолітню особу, яка потребує матеріальної допомоги, стягуються виключно у зв`язку із навчанням, право на які припиняється у разі припинення навчання. Якщо навчання припиняється після досягнення особою двадцяти трьох років, то право на аліменти припиняється із досягненням цією особою двадцяти трьох років.

З матеріалів справи вбачається, що термін закінчення навчання ОСОБА_3 - 2022 рік. Таким чином, в даному випадку, аліменти можуть стягуватися з 31.01.2020 до припинення навчання у 2022 році, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років в разі продовження навчання.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову, згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Оскільки вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні даного позову точно визначити неможливо, оскільки даний позов носить вимоги немайнового характеру, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. На що також звернув увагу ВССУ в п. 36 Постанови Пленуму № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 (із змінами від 25.09.2015).

Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», часткове задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 420, 40 гривень.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судом встановлено, що 20.01.2020 позивачка уклала договір про надання правничої допомоги б/н із адвокатом Гринчук І.В. (а.с. 17)

Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Гринчук І.В. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000103, виданим 20.12.2018. (а.с. 18)

Згідно із квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2 від 31.01.2020, позивачем було сплачено адвокату на виконання умов договору про надання правничої допомоги б/н від 29.01.2020 - 6 306, 00 гривень. (а.с. 21)

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження виконання адвокатом умов вищевказаного договору, суду надано розрахунок суми (розміру) гонорару від 30.01.2020 (додаток № 1 до договору від 29.01.2020). (а.с. 19)

Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 306, 00 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на те, що справа є незначної складності. Крім того, оцінка дій адвоката, що полягали, зокрема, у «консультаціях», «ознайомленні із матеріалами», «укладенні договору», «визначені переліку документів для подання позовної заяви», «підготовки до суду позовної заяви», «формування пакету документів до суду» вказує на їх не відповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Одержання рішення суду і пред`явлення його до примусового виконання (включено до суми гонорару), на думку суду, не потребує значного обсягу затрат часу адвоката. Крім того, пред`явлення судового рішення до примусового виконання може мати місце в разі відсутності його добровільного виконання з боку боржника. Також, оцінюючи дії адвоката, згідно наданого розрахунку суми гонорару, судом прийнято до уваги, що розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а тому стягнення коштів за участь адвоката у судових засіданнях є безпідставною.

Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у заявленій сумі (6 306, 00 гривень) буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат слід залишити за позивачем.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 182, ч. 1 ст. 191, ст.ст. 199-201 СК України, ст.ст. 12, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 137, 141, 229, 235, 258, 259, 263-265, ч. 4 ст. 268, ст.ст. 273-275, 278, 279, 354, п. 1 ч. 1 ст. 430, п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 31.01.2020 до припинення навчання у 2022 році, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років в разі продовження нею навчання.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 420, 40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000, 00 гривень.

Витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 306, 00 гривень залишити за ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцятиднів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду або через Вінницький міський суд Вінницької області.

Вищевказаний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення суду складено 06.04.2020.

Суддя: