ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/631/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/4687/19 Категорія: 304000000 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Колотило Людмили Михайлівни на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 20 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м.Черкаси про стягнення з ОСОБА_2 коштів.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 03 квітня 2002 року позов прокурора Соснівського району м. Черкаси в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 700 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Однак, рішення суду відповідачем не виконано, останній ухиляється від сплати заборгованості, а тому він звернувся з даним позовом до суду. Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 144862 грн., з яких 15 928 грн. інфляційні збитки та 128 934 - 3% річних.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 15 серпня 2019 року позов задоволено.

Адвокат Погасій С.М. в інтересах відповідача ОСОБА_2 звернулася із заявою про перегляд заочного рішення, мотивуючи її тим, що заочне рішення прийняте без участі відповідача в судовому засіданні, а також позивачем при зверненні до суду з даним позовом пропущено трирічний строк позовної давності.

Ухвалою від 22 листопада 2019 року задоволено заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення суду, заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін на 12 грудня 2019 року.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 20 січня 2020 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено. Своє рішення суд мотивував тим, що позивач ОСОБА_1 звернувшись до суду із позовом у квітні 2019 року пропустив трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення сум, передбачених ст.625 ЦК України, який слід рахувати з часу ухвалення судового рішення про стягнення на його користь з відповідача заборгованості, тобто з 03 квітня 2002 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , вважаючи його винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 20 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що приймаючи рішення, суд першої інстанції не в повному обсязі з?ясував всі обставини, які мають значення для справи. Вважає, що відмовляючи у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності, суд не врахував, що відповідачу достовірно було відомо про існування рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 03 квітня 2002 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 2000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 700 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідач обіцяв позивачу виконати вказане судове рішення, однак своїх обіцянок не дотримався. Зазначає, що застосування штрафних санкцій у вигляді 3% річних та індексу інфляції є додатковими вимогами, тому у відповідності до вимог ст.266 ЦК України позовна давність до додаткових вимог не спливла. І суд навіть застосовуючи строки позовної давності, мав стягнути з відповідача 3% річних та індекс інфляції нараховані на основну суму боргу за останні три роки, які передували перед його зверненням до суду з позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 03 квітня 2002 року позов прокурора Соснівського району м.Черкаси в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 700 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.2).

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчого листа №2-1649 від 10 червня 2002 року на виконання рішення Соснівського районного суду м.Черкаси. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси видано дублікат виконавчого листа №2-2-1649 від 10 червня 2002 року (а.с.3). Постановою головного державного виконавця Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Волошина Б.Д. від 11 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження (а.с.4). Також судом першої інстанції, було встановлено, що Соснівським відділом ДВС м.Черкаси виконавче провадження №49291225 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м.Черкаси №2-480-02 від 01 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 2700 грн. 25 квітня 2016 року завершено на підставі п.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із надходженням заяви стягувача про направлення виконавчого документа за місцем проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 .

Станом на 01 липня 2019 року вказаний виконавчий документ перебував на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби м.Черкаси Головного територіального управління юстиції. Відповідач ОСОБА_2 оскаржив ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 01 жовтня 2015 року про видачу дубліката виконавчого листа і постановою Черкаського апеляційного суду від 09 січня 2020 року оскаржувана ним ухвала скасована та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви.

Статті 526, 527 ЦК України передбачають, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦКУкраїни).

Згідно положень 625 ЦК України, якими позивач обґрунтовував даний позов, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимога про стягнення відсотків на підставі ст.625 ЦК України є похідною (додатковою) і залежить від основного зобов`язання - стягнення заборгованості за кредитним договором, і на неї так само поширюються положення закону про позовну давність.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Так, відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, переребіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом ( не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання передбачених статтею 625 Цивільного Кодексу України застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), початок перебігу якого слід рахувати з дня, коли кредитор дізнався про порушення грошового зобов`язання боржником (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 331/3787/16-ц. ).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що позивач ОСОБА_1 звернувшись до суду із цим позовом у квітні 2019 року пропустив трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, який слід рахувати з часу ухвалення судового рішення про стягнення на його користь з відповідача заборгованості, тобто з 03 квітня 2002 року.

Згідно частини 3 та 4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Така заява подана відповідачем до ухвалення оскаржуваного рішення, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що вимога про стягнення 3% річних є додатковою вимогою, а тому позовна давність до додаткових вимог не спливла і зазначена сума позивачем має бути стягнута є безпідставними, оскільки відповідно ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги спливла позовна давність і до додаткової вимоги.

Суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 20 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2020 року.

Судді: