Ухвала

Іменем України

23 березня 2020 року

м. Київ

справа № 308/368/18

провадження № 61-17532ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 листопада 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору іпотеки,

встановив:

У січні 2018 року позивачі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , звернулися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк«ПриватБанк» (далі -ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним договору іпотеки.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору іпотеки залишено без розгляду.

Cуд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 на момент пред`явлення позову була неповнолітньою, а тому не має цивільної процесуальної дієздатності.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 ,звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 листопада 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, в якій просила поновити строк на касаційне оскарження вказаних судових рішень, скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Свою вимогу заявник обґрунтувала неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, вказує про те, що вона здійснювала свої процесуальні права не особисто, а через адвоката, на підставі договору про надання правової допомоги № 272 від 10 січня 2018 року, який укладений з неповнолітньою особою за згодою законного представника - матері.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. 19 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду вказаний строк продовжено.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Отже, питання відкриття касаційного провадження у цій справі вирішується у порядку, визначеному ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяв на час подання касаційної скарги.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року представник заявника направив до Верховного Суду належні докази на підтвердження того, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, зокрема, лист Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2020 року,з якого вбачається, що копія постанови Закарпатського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року була направлена ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , інші відомості у справі відсутні.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено із поважних причин, він підлягає поновленню.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до пункту 1частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Встановлено, що позивачами ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Субота М. І., та ОСОБА_3. подано до суду позовну заяву про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 19 вересня 2008року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент пред`явлення позову була неповнолітньою.

Вирішуючи питання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з того, що лише щодо конкретного кола відносин неповнолітня особаможе самостійно виступати в суді,у решті випадків інтереси такої особи представляють законні представники. Встановивши, що ОСОБА_1 пред`явлено позов про визнання недійсним договору іпотеки, стороною якого вона не являється,а отже такий позов не відноситься до спорів, що виникли з відносин, у яких дитина особисто бере участь, суди дійшли правильного висновку про залишення її позову без розгляду.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника з їх змістом.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 листопада 2018 року та постанови Закарпатського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 листопада 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору іпотеки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук