ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Петешенкової М.Ю., Демченко Е.Л.

за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначив, що 01 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір про надання послуг, згідно якого остання зобов`язалася провести відповідні консультації та здійснити реєстрацію права власності позивача на домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 після проведення відповідного перепланування та капітального ремонту.

Згідно пункту 4.2. вказаного вище Договору про надання послуг позивач зобов`язалась протягом 5 днів з дати підписання Договору сплатити грошові кошти у розмірі 10 000, 00 грн.

Згідно укладеному договору про надання послуг від 01.03.2016 року ОСОБА_3 зобов`язалася здійснити реєстрацію права власності позивача на нерухоме майно - домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , після проведення відповідного перепланування. Пунктом 1.2. Договору про надання послуг був встановлений термін проведення реєстрації прав власності - до 01.06.2016 року.

Однак, у зазначений строк свої зобов`язання до договору про надання послуг відповідач не виконала.

Згодом ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву з врахуванням заперечення ОСОБА_3 , в якому остання поставила під сумнів право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн.; визнати домоволодіння, що складається з будинку Літ.А-1, житловою площею 29,9 кв.м., загальною площею 60,6 кв.м., навісу літ.В, уборної літ.-Д, погрібу літ-Е, огородження літ.№1-4,6, споруд літ.№5,1, мостіння та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння, що складається з будинку АДРЕСА_2 .А-1, житловою площею 29,9 кв.м., загальною площею 60,6 кв.м., навісу літ.В, уборної літ.-Д, погрібу літ-Е, огородження літ. №1-4,6, споруд літ.№5,1, мостіння та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути судові витрати (а.с.2-3, 24-25).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та визнання права власності - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн.

Визнано домоволодіння, що складається з будинку АДРЕСА_2 .А-1, житловою площею 29,9 кв.м., загальною площею 60,6 кв.м., навісу літ.В, уборної літ.-Д, погрібу літ-Е, огородження літ.№1-4,6, споруд літ.№5,1, мостіння та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння, що складається з будинку АДРЕСА_2 .А-1, житловою площею 29,9 кв.м., загальною площею 60,6 кв.м., навісу літ.В, уборної літ.-Д, погрібу літ-Е, огородження літ. №1-4,6, споруд літ.№5,1, мостіння та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо судового збору (а.с.176-178).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суд з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння, що складається з будинку АДРЕСА_2 .А-1, житловою площею 29,9 кв.м., загальною площею 60,6 кв.м., навісу літ.В, уборної літ.-Д, погрібу літ-Е, огородження літ. №1-4,6, споруд літ.№5,1, мостіння та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити. Стягнути судові витрати , а саме витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2746,50 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів з боку відповідача.

Зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено, хто є власниками (співвласниками) спірного домоволодіння. Вирішив питання про права ОСОБА_1 , не залучивши її до участі у справі. Також, не залучив до участі у справі всіх спадкоємців померлого ОСОБА_4 о (а.с.201-203).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 січня 2006 року між позивачем та ОСОБА_4 , Бабушкінським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №02.

На момент укладення шлюбу ОСОБА_4 на праві власності належав житловий будинок № 5 літ.А1, житловою площею 29,9 кв.м., загальною площею 60,6 кв.м., навісу літ.В, уборної літ.-Д, погрібу літ-Е, огородження літ.№1-4,6, споруд літ.№5,1, мостіння. Будинок розташований на земельній ділянці, розміром 600,00 кв.м., за вказаною адресою. Загальна інвентаризаційна вартість зазначеного будинку, станом на 04 лютого 2010 року, становила - 10484,00 грн.

За час шлюбу з ОСОБА_4 позивач за власні кошти здійснила капітальний ремонт та добудову даного будинку.

Загальна вартість будинку після проведення капітального ремонту та добудови, станом на 11 березня 2015 року, згідно звіту з оцінки ринкової вартості складеного ТОВ «Віконт Консалтинг» становить 249 945,00 грн., тобто за час сумісного проживання позивача з ОСОБА_4 в результаті проведеного ремонту за кошти позивача вартість будинку збільшилася в 24 рази.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, суд першої інстанції виходив з того, що вказане домоволодіння після капітального ремонту, може бути визнане об`єктом права спільної сумісної власності, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та враховуючи ту обставину, що в результаті проведених робіт та здійснених позивачем на ці роботи грошових затрат, за час шлюбу з ОСОБА_4 , будинок істотно збільшився у своїй вартості, суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення заявлених позовних вимог .

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1985 року по 11 березня 1999 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 .

12 березня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, зареєстрований 12 березня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська, про що здійснено актовий запис за № 127 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 . Від сумісного життя мають двох повнолітніх доньок.

01 листопада 1999 року між ОСОБА_1 , діючої по дорученню від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_6 придбав жилий будинок АДРЕСА_3 . Відповідно до договору купівлі-продажу на вказаній земельній ділянці розташовані: житловий будинок літ.А-1, житловою площею 29,9 кв.м., загальною площею 60,7 кв.м., навіс літ. Б, сарай літ. В, уборна літ. Д, погріб літ. Е, огородження літ. №1-4,6, споруди літ. № 5, 1, мостіння. Таким чином, вказане домоволодіння було придбано сторонами в період шлюбу і є спільним майном подружжя.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був розірваний, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів здійснено відповідний актовий запис за № 627 від 22 листопада 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 22 листопада 2005 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

12 січня 2006 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 12 січня 2006 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Від шлюбу з ОСОБА_7 к. ОСОБА_6 має дітей - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.

ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_7 та дітьми зареєстровані та проживають у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 .

Дані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області 07 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч.4 ст 82 ЦК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області 07 жовтня 2014 року поділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку літ. А1, житловою площею 29,9 кв.м., навісу літ. Б, сараю літ. В, уборної літ. Д, погрібу літ. Е, огородження літ. № 1-4,6, мостіння й споруди літ. № 5,1, визнавши за ОСОБА_10 та ОСОБА_6 право власності за кожним на 1/2 частину зазначеного домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.211-212).

Крім того, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 20 травня 2016 року.

ОСОБА_11 прийняла спадщину - 1/5 частину спадкового майна після смерті свого батька, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Батовою Л.Г. № 973/02-14 від 29 жовтня 2018 року (а.с.213).

Таким чином, внаслідок вирішення даного спору, порушуються законні права та інтереси на спірне домоволодіння ОСОБА_1 , яка набула право власності на нього, проте до участі у справі залучена не була.

Також, судом першої інстанції не взято до уваги факт смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та не залучено всіх спадкоємців померлого.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті порушено норми процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Тому в даній справі рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з вищенаведених підстав, оскільки повноваження щодо залучення сторони -відповідача у справі у апеляційного суду відсутні.

Щодо вимог апелянта про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи додано: договір про надання правничої допомоги від 23 вересня 2019 року, опис наданих юридичних послуг по договору № 16 про надання правової допомоги від 23 вересня 2019 року, рахунок від 16 грудня 2019 року, Акт виконаних робіт по договору № 16 від 23 вересня 2019 року, квитанція № 14 у розмірі 3 000 грн.

Таким чином, апелянтом документально підтверджено витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн, які слід стягнути з позивача на користь апелянта.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку задоволенням апеляційної скарги, з позивача на користь апелянта слід стягнути судовий збір, за подання апеляційної скарги у розмірі 2 746, 5 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 домоволодіння, що складається з будинку АДРЕСА_2 .А-1, житловою площею 29,9 кв.м., загальною площею 60,6 кв.м., навісу літ.В, уборної літ.-Д, погрібу літ-Е, огородження літ. №1-4,6, споруд літ.№5,1, мостіння та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати, у задоволенні цих вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 746, 5 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: