СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________________
Справа № 760/1887/18
Провадження №2/760/161/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

28 лютого 2020 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

за участю представника Позивача - адвоката Гуйван О.П.

за участю представника Відповідача - адвоката Олійника О.Ю.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання протиправним та скасування наказу.

ІІ. Описова частина

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування наказу ПАТ «Полтаваобленерго» №249 від 19 червня 2015 року.

Ухвалою судді Лазаренко В.В. від 06 квітня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 04 березня 2019 року справу прийнято до свого провадження суддею Коробенком С.В.

Свої вимоги Позивач мотивує наступним.

29 жовтня 2015 року позивач, як він вказує, був звільнений відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Полтаваобленерго» з посади директора з правових питань ПАТ «Полтаваобленгерго» згідно з наказом № 342-к за ч. 3 ст. 40 КЗпП України (систематичне невиконання службових обов`язків без поважних причин) та ч. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року визнано наказ № 342-к незаконним, скасовано його поновлено ОСОБА_1 на посаді директора з правових питань ПАТ «Полтаваобленерго» з 30 жовтня 2015 року. Рішення даного суду підлягало негайному виконанню, що і було зроблено шляхом видання відповідного наказу відповідачем - ПАТ «Полтаваобленерго».

З вказаним наказом Позивач, як він стверджує, був ознайомлений 24 листопада 2017 року. В той же день йому усно повідомили, що оклад йому як директору з правових питань встановлено у розмірі 10066 грн 77 коп., в той час, як упродовж його вимушеного прогулу з 30 жовтня 2015 року по 16 листопада 2017 року, особа, яка займала вказану посаду останнім часом отримувала оклад понад 70 тис. грн (такий оклад передбачений штатним розкладом). Як правову підставу для зниження окладу з першого дня після повернення на роботу ПАТ «Полтаваобленерго» використало наказ № 249, буцімто виданий відповідачем ще 19 червня 2015 року.

З даним наказом Позивач, як він стверджує, вперше офіційно був ознайомлений 24 листопада 2017 року, про що і розписався у ньому. Оскільки наказ ПАТ «Полтаваобленерго» № 249 від 19 червня 2015 року був офіційно вручений йому 24 листопада 2017 року, саме з цієї дати він, як стверджує Позивач, почав порушувати його трудові права, оскільки до початку виконання відповідачем судового рішення у праві №553/4211/15-ц жодних трудових відносин не відбувалося.

Позивач звертає увагу на те, що згідно зі ст. 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. ПАТ «Полтаваобленерго» вважає таким документом, що встановлює зміни істотних умов праці, свій наказ № 249 від 19 червня 2015 року. Насправді цей документ, на думку Позивача, не може вважатися таким, що запроваджує зміни у виробництві і праці на ПАТ «Полтаваобленерго» і конкретно посаді директора з правових питань, бо він має численні неузгодженості з чинним українським трудовим законодавством:

-по-перше, як вказує Позивач, цей документ йому не направлявся, і він не був офіційно з ним ознайомлений до 24 листопада 2017 року. Відтак, оскільки про зміни в організації виробництва і праці працівник не був належним чином завчасно повідомлений, ці зміни не можуть до нього застосовуватися.

-по-друге, наведені у наказі № 249 від 19.06.2015 обставини не можуть за чинним українським законодавством вважатися змінами організації виробництва і праці.

-по-третє, як стверджує Позивач, дії, які Відповідач помилково кваліфікує як зміни в організації виробництва і праці, були вчинені у той період, коли ОСОБА_1 перебував тривалий час на лікарняному у зв`язку з хворобою, і це закінчилося наданням йому 2-ї групи інвалідності, про що відповідач прекрасно знав.

Крім того, Позивач звертає увагу на те, що низка обставин свідчить про те, що оскаржуваний документ - наказ ПАТ «Полтаваобленерго» № 249 взагалі був прийнятий значно пізніше вказаної у ньому дати - 19 червня 2015 року, а саме в період, коли ОСОБА_1 перебував понад два роки у вимушеному прогулі внаслідок умисного грубого порушення роботодавцем законодавства про працю, і був виданий заднім числом, аби охопити період, коли між Позивачем і Відповідачем відбувалися трудові відносини. Це підтверджується тим, що про цей наказ насправді ніхто не знав протягом тривалого часу після його видання, а також тим, що 29 вересня 2015 року був виданий інший наказ під №334, яким Позивача тимчасово позбавлено організаційно-розпорядчих функцій, хоча, за умови існування на той час оскаржуваного наказу №249 від 19.06.2015, такої потреби не було б, оскільки ще тим наказом він був позбавлений таких функцій.

Позивач, який надав суду свої пояснення в якості свідка, у судовому засіданні підтвердив викладені ним обставини у позові. Зазначив, що з 19.02.2015 по 03.07.2015 він перебував на лікарняному, у зв`язку з чим в подальшому йому була встановлена інвалідність. 25 серпня 2015 року він отримав листа від Відповідача, в якому його повідомили про те, що йому буде зменшено заробітну плату. У зв`язку з початком судових спорів Відповідачем було найнято юридичну компанію «Тезис», якою підготовлено листа від 09.11.2015, копію якого надано до справи. Саме з урахуванням зауважень, викладених у цьому листі, як вважає Позивач, Відповідачем було і видано заднім числом оспорюваний наказ. Це підтверджується, на думку Позивача, і тим, що наказ був відсутній у електронній системі діловодства «Мотив», доступ до якої мають працівники підприємства.

Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що Позивач протягом тривалого часу перебував на лікарняному, а тому не міг був ознайомлений з наказом №249 від 19.06.2015 під розписку. Натомість, думка Позивача про те, що наказ був виданий заднім числом, є його припущенням, і насправді вона не відповідає дійсності. Наказ №249 був виданий саме 19 червня 2015 року, і був внесений до системи «Мотив», проте з урахуванням рівня доступу, ознайомитися з ним мали можливість не усі працівники. Крім того, з оспорюваним наказом Позивач був ознайомлений набагато раніше, ніж 27 листопада 2017 року, а тому пропустив всі строки його оскарження. Крім того, представник Відповідача зазначив, що судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді, а його звільнення 29.10.2015 визнане законним.

Свідок ОСОБА_2 , яка також представляла інтереси Позивача в якості його представника, у судовому засіданні пояснила, що сама вона працювала начальником договірного бюро ПАТ «Полтаваобленерго» на момент спірних правовідносин. Позивач, який є її батьком, з лютого 2015 року перебував на лікарняному, і вийшов на роботу лише 28 вересня 2015 року. На підприємстві ПАТ «Полтаваобленерго» працювала система «Мотив», де мали реєструватися усі накази. До наказу, який був виданий 29 вересня 2015 року, не було інших наказів, які б обмежували повноваження ОСОБА_1 як директора з правових питань. Свідок також пояснила, що їй відомо про лист Юридичної компанії «Тезис» від 09.11.2015, яким було фактично запропоновано видати наказ заднім числом про обмеження повноважень ОСОБА_1 з метою виправдання рішення про зменшення його заробітної плати.

Свідок ОСОБА_3 зазначив в суді, що знає Позивача з 2003 року, з ним склалися робочі стосунки. Свідок зазначив, що до 2018 року він працював в ПАТ «Полтаваобленерго». В лютому 2015 року ОСОБА_1 захворів і не з`являвся на роботі протягом тривалого терміну, близько чотирьох місяців. Ніякої інформації про те, що ОСОБА_1 був обмежений у повноваженнях не було, в системі «Мотив» наказу №249 від 19.06.2015 не було, про нього ніхто не говорив. Наказ про обмеження Позивача у повноваженнях з`явився лише наприкінці вересня 2015 року на час проведення службового розслідування. Свідок вказав, що на той час він працював на посаді директора департаменту з інформаційних технологій ПАТ «Полтаваобленерго», система « Мотив » була підпорядкована йому. Всі накази з кадрових питань повинні були бути внесеними в «Мотив», проте в ньому діє система доступів, тобто під кожний документ, що вноситься у базу, формується перелік посад, яким цей документ буде доступний для перегляду.

Свідок ОСОБА_4 зазначив, що Позивач є його батьком. Свідок працював в ПАТ «Полтаваобленерго» у відділі правового забезпечення в період 2014 - 2018 років. З лютого 2015 року його батько захворів, у зв`язку з чим окремі обов`язки виконував його заступник. Проте і свідок, і інші працівники постійно спілкувалися з ОСОБА_1 з приводу виробничих питань. У вересні 2015 року він вийшов на роботу, а працівників повідомили, що повноваження ОСОБА_1 обмежені, а його функції покладено на заступника - Остроушка. Коли розпочалися суди між Позивачем та ПАТ «Полтаваобленерго» з приводу зменшення його заробітної плати, юридична фірма, яка займалася захистом інтересів Відповідача, повідомила, що для формування правової позиції не вистачає певних документів, у зв`язку з чим, як вважає свідок, і з`явився наказ №249 від 19.06.2015, оформлений напевне заднім числом. До вересня 2015 року не було жодної інформації про те, що повноваження ОСОБА_1 були якимось чином обмежені.

Свідок ОСОБА_5 зазначив, що на час подій, які досліджуються, безпосередньо керував системою «Мотив» на ПАТ «Полтаваобленерго», через яку мають проходити всі накази з кадрових питань. Наказ про обмеження повноважень ОСОБА_1 був лише у вересні 2015 року, а в червні 2015 року ніяких наказів щодо повноважень Позивача він не пам`ятає. Доступ до всіх наказів ПАТ «Полтаваобленерго» в системі «Мотив» мали лише керівники та їх заступники, доступ іншим працівникам до наказів надавався згідно з переліком, який формувався для кожного документу.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він працював юрисконсультом у Полтавській філії міських електромереж «Полтаваобленерго», а ОСОБА_1 на той час був директором з правових питань ПАТ «Полтаваобленерго». В період 2015 року, як зазначив свідок, він постійно спілкувався з ОСОБА_1 щодо виробничих питань, навіть коли той перебував на лікарняному. До жовтня 2015 року йому було невідомо про існування наказів, які б обмежували повноваження Позивача.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення Сторін та свідків, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Полтаваобленерго», з 01.01.2015 - на посаді директора з правової роботи. 29 жовтня 2015 року був звільнений за ініціативою адміністрації.

Встановлено, що рішенням правління ПАТ "Полтаваобленерго" від 22 січня 2015 року (протокол № 135) ОСОБА_1 директору з правової роботи встановлено заробітну плату у розмірі 39 000 на період з 01 по 31 січня 2015р.( а.с.65).

В подальшому правлінням товариства цей розмір переглядався щомісячно. Як вбачається з наданих витягів з протоколів засідань правління, необхідність встановлення заробітної плати керівному складу товариства пов`язана зі змінами в організаційній структурі та не підписання трудових договорів.

Наказом № 249 від 19 червня 2015 року зменшено трудові (посадові) обов`язки, покладені на директора з правової роботи ОСОБА_1 , виключно до надання за завданням керівників товариства консультацій, роз`яснень, участі у виробничих нарадах та інших заходах за завданням керівників товариства, без права здійснення представництва інтересів товариства перед третіми особами ( а.с.12-13).

З протоколу засідання Правління ПАТ "Полтаваобленерго" № 145 від 30 червня 2015 року вбачається, що правління ПАТ "Полтаваобленерго" встановило директору з правової роботи ОСОБА_1 , через 2 місяці після вручення повідомлення про зміну розміру заробітної плати, заробітну плату у розмірі 10066,77 грн з врахуванням місячного посадового окладу, доплат, надбавок, премій та виплат, які підлягають оплаті на користь працівника згідно законодавства, колективного договору та інших внутрішніх наказів, положень товариства (а.с. 51).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11.01.2016 у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Полтаваобленерго» про визнання незаконним рішення правління ПАТ «Полтаваобленерго» від 30 червня 2015 року протокол № 145 було відмовлено.

Суд звернув увагу на право ПАТ «Полтаваобленерго» зміни розміру оплати праці ОСОБА_1 , зважаючи на суттєве зменшення обсягів фактично виконуваної ним роботи та права товариства здійснювати управлінські функції у сфері розподілу заробітної плати за фактично відпрацьований час. Таким чином, за висновком суду, посадовий оклад Позивача змінений відповідно до цих правил та з дотриманням вимог, встановлених ст. 103 КЗпП України і ст. 29 Закону «Про оплату праці».

Таким чином, очевидним, на переконання суду є те, що даний позов поданий Позивачем з тією метою, щоб створити умови для можливого перегляду судового рішення від 11.01.2016.

Разом з тим, посилання Позивача на те, що з наказом №249 від 19.06.2015 він був ознайомлений лише 27 листопада 2017 року після поновлення на посаді директора з правової роботи на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області від 16.11.2017, суд оцінює критично, оскільки цей наказ досліджувався судами у справі №553/3755/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Полтаваобленерго» про визнання протоколу недійсним, і був наданий Відповідачем до суду 10 листопада 2015 року. (а.с. 105)

Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Суд не може погодитися з тим, що порушення права Позивача розпочалося з моменту відновлення трудових відносин з Позивачем. Зазначений наказ датований 19.06.2015, і на його підставі, серед іншого, було ухвалене рішення, оформлене протоколом №145 від 30.06.2015 про зменшення розміру його заробітної плати ще у період до звільнення.

Крім того, наслідуючи логіку Позивача, суд мав би відмовити у даному позові з тих підстав, що його права наказом №249 від 19.06.2015 не порушені, оскільки судове рішення про поновлення його на роботі (справа №553/4211/15-ц) постановою Верховного суду від 18 вересня 2019 року було скасоване і залишене в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо скасування наказу про його звільнення.

Таким чином, підставою відмови у позові ОСОБА_1 , може бути пропуск ним строків оскарження наказу №249 від 19.06.2015.

В той же час, суд також не може погодитися із обгрунтованістю вимог ОСОБА_1 в цілому.

Так, не може свідчити про незаконність наказу №249 від 19.06.2015 той факт, що сам ОСОБА_1 не був з ним ознайомлений. Дії, які пов`язані із доведенням наказу до відома працівників підприємства, хронологічно слідують за виданням наказу, а тому не можуть визначати його правомірність.

Посилання Позивача на те, що наказ №249 від 19.06.2015 був виданий значно пізніше заднім числом, є лише припущенням, яке не підтверджується достовірними доказами. Показання свідків про те, що вони, як працівники, не були ознайомлені з наказом №249 від 19.06.2015 через діючу на підприємстві електронну систему документообігу «Мотив» не свідчить про те, що цього наказу в системі не було. Так, з пояснень тих же свідків, вбачається, що не всі працівники мають доступ для перегляду наказів по підприємству, а лише ті, яким такий доступ адресно надається в системі.

Оперування Позивачем та свідками у своїх поясненнях листом директора ТОВ ЮК «Тезис» від 09.11.2015 щодо роз`яснення правових питань у спорі з Позивачем щодо законності зменшення розміру його заробітної плати суд також оцінює критично, оскільки в ньому не міститься будь-яких пропозицій про створення наказу щодо зменшення повноважень ОСОБА_1 «заднім числом». Крім того, представник Відповідача заперечив справжність вказаного листа, в той час як Позивач не зміг надати суду його оригінал. (а.с. 128-129)

За таких обставин позов ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу №249 від 19.06.2015 суд вважає необгрунтованим, у зв`язку з чим у його задоволенні слід відмовити.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 32, 232, 233 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

2.Судові витрати віднести на рахунок держави.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «Полтаваобленерго», адреса: м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5, код юридичної особи: 00131819.

Суддя: