Ухвала

24 березня 2020 року

м. Київ

справа № 752/11356/17-ц

провадження № 61-13141св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Національний банк України,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року у складі судді Хоменко В. С. та постанову Київського апеляційного суду

від 03 червня 2019 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В.,

Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У червні 2017 року Національний банк України (далі - НБУ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 09 лютого 2011 року між НБУ та ОСОБА_1 , як працівником банку, укладений договір № 2109 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 200 000,00 грн зі сплатою 6 % річних за користування кредитом строком

на 20 років з дати виникнення заборгованості на рахунку з обліку наданого кредиту, строком повернення до 20 січня 2031 року. Пунктом 3.1 цього договору

ОСОБА_1 зобов`язалась здійснювати повернення кредиту шляхом уповноваження НБУ щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу позичальника для здійснення повернення кредиту у сумі 837,00 грн, починаючи

з березня 2011 року, а в останній місяць користування кредитом - у сумі 794,00 грн та суму для оплати користування кредитом.

На забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між НБУ та ОСОБА_2 укладений договір від 09 лютого 2011 року № 2109/П, відповідно до якого останній зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 09 лютого 2011 року № 2109.

18 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнено з НБУ. З огляду на вказане,

18 листопада 2015 року між банком та останньою укладений додатковий договір

№ 92 до договору від 09 лютого 2011 року № 2109 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі, за умовами якого змінено пункт 3.1 договору, а саме: визначено порядок повернення кредиту, зокрема, з березня 2011 року по листопад 2015 року (включно) шляхом уповноваження НБУ цим договором щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу позичальника для здійснення повернення кредиту у сумі 837,00 грн та оплати користування кредитом; з грудня 2015 року по листопад 2016 року (включно) встановлюється відстрочення повернення кредиту;

з грудня 2016 року шляхом щомісячного унесення до 20 числа платежів готівкою до каси НБУ або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок НБУ для здійснення повернення кредиту у сумі 693,00 грн, а в останній місяць користування кредитом - у сумі 574,00 грн та оплати користування кредитом; пункт 3.2 договору доповнено абзацем, а саме: у період з 01 грудня 2015 року по 30 листопада 2016 року позичальнику надається відстрочення оплати за користування кредитом, сума нарахованої оплати за користування кредитом за період з 01 грудня 2015 року

по 30 листопада 2016 року сплачується позичальником щомісячно до 20 числа рівними частинами, починаючи з грудня 2016 року до закінчення строку дії договору.

Проте відповідачі не виконали взятих на себе зобов`язань та не вчинили жодних дій, спрямованих на їх виконання, що призвело до виникнення заборгованості за договором від 09 лютого 2011 року № 2109, розмір якої станом на 22 березня

2017 року склав 127 353,59 грн, з яких: 114 919,00 грн - строкова заборгованість за кредитом; 2 772,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 2 584,47 грн - прострочені проценти за користування кредитом; 6 896,90 грн - строкова заборгованість за відстроченими процентами; 40,53 грн - пеня за простроченим кредитом; 140,69 грн - пеня за простроченими процентами.

Посилаючись на вказані обставини, НБУ просив стягнути солідарно з

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором від 09 лютого 2011 року № 2109 у розмірі 127 353,59 грн.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до НБУ, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою, який обгрунтовував тим, що строк поруки у договорі не встановлений, а тому банком пропущений шестимісячний строк пред`явлення вимоги до нього як до поручителя, оскільки повернення кредиту мало здійснюватись періодичними платежами і вимога повинна була мати місце, виходячи з дати настання строку чергового платежу.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року позов НБУ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь НБУ заборгованість за договором від 09 лютого 2011 року № 2109 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі станом на 22 березня 2017 року у розмірі

127 353,59 грн, з яких: 114 919,00 грн - строкова заборгованість за кредитом;

2 772,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 2 584,47 грн - прострочені проценти за користування кредитом; 6 896,90 грн - строкова заборгованість за відстроченими процентами; 40,53 грн - пеня за простроченим кредитом; 140,69 грн - пеня за простроченими процентами. У задоволенні зустрічного позову

ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 не виконала взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість, та, враховуючи, що порука не припинилася, поручитель несе солідарну цивільно-правову відповідальність разом з боржником.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У липні 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня

2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення заборгованості з поручителя та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у договорі поруки не встановлений строк його дії, тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення частини четвертої статті 559 ЦК України, що є підставою для припинення поруки.

У вересні 2019 року від НБУ надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , у якому заявник просить залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Національного банку України, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 24 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня

2019 року призначити до судового розгляду на 08 квітня 2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик