РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/18024/18

Провадження № 2/638/483/20

17.03.2020 р. Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей по Шевченківському районі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей по Шевченківському районі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення місця постійного проживання неповнолітньої дитини,

встановив:

05.12.2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей по Шевченківському районі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та визначенням місця проживання дітей, в подальшому позовні вимоги було уточнено 02.09.2019 року, та з урахуванням уточненої позовної заяви ОСОБА_1 просить суд: розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 ; визначити місце постійного проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Свої позовні вимоги, ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21.04.1990 року. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте сімейне життя не склалося, відповідач завдає їй численних тілесних ушкоджень, внаслідок чого ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів, а в подальшому і до суду задля отримання обмежувального напису. Стосовно вимоги про аліменти позивач за первісним позовом вказує, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, а тому відповідач повинен сплачувати їй аліменти, в зв`язку з чим просить суд ј розміру частини заробітку (доходу) щомісячно, з огляду на те, що дитина потребує значних коштів для навчання, відвідування гуртків та занять, а також у зв`язку зі станом здоров`я дитини, а також враховуючи, що добровільно відповідач матеріальної допомоги не надає, позивач за первісним позовом вимушена звернутися в судовому порядку. В частині визначення місця проживання дитини, позивач за первісним позовом вказує, що відносно неї ОСОБА_2 чинив домашнє насильство (як фізичне так і психологічне), а їх малолітній син був свідком його дій, також позивач за первісним позовом вказує, що відносно ОСОБА_2 судом видано обмежувальний напис, ОСОБА_2 взято на профілактичний облік до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області. Окрім того вказує, що відповідач за первісним позовом не бере участі у житті дитини не відвідує батьківські збори, не цікавиться шкільним життям дитини, не приходить на спортивні змагання.

Відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву 25.06.2019 року до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей по Шевченківському районі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення місця постійного проживання неповнолітньої дитини, в якій позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 просить суд, визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним, ОСОБА_2 . Стягнути також просить з позивача за первісним позовом судові витрати.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що на його думку проживання дитини разом із батьком буде відповідати інтересам дитини, оскільки фізичного та психологічного насильства дитина зазнає саме від матері. Вказує, що мати - ОСОБА_1 регулярно б`є їх сина, також позивач за зустрічним позовом вказує, що квартира в якій проживає його дружина та син є фактично його, хоча і формально власником є дружина. А її квартира знаходиться на АДРЕСА_1 , тому, на думку ОСОБА_2 , їх син не хоче там проживати адже квартира знаходиться далеко від школи.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.05.2019 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.11.2019 року, прийняти до провадження зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей у Шевченківському районі міста Харкова про встановлення місця постійного проживання неповнолітньої дитини, та об`єднано в одне провадження.

В судове засідання представник позивача за первісним позовом не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, уточнені позовні вимоги первісного позову підтримує та просить задовольнити. Також представник відкликав клопотання від 17.03.2018 року, та просив залишити без розгляду.

Позивач за первісним позовом подала до суду заяву в якій просила слухати справу за її відсутності, первісну позовну заяву та уточнений позов підтримала в повному обсязі.

Третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, надав до суду пояснення Вх. №14293 від 11.03.2020 року, та висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Справу просили розглядати без їх участі, вказали, що підтримують позов ОСОБА_1 , та заперечують проти позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідач за первісним позовом, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі Вх. №15244 від 16.03.2020 року.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.04.1990 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . (т. 1 а.с.19)

Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданою повторно серії НОМЕР_2 . (т. 1 а.с.11)

ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. (т.1 а.с.9)

Позивач за первісним позовом неодноразово зверталася до правоохоронних органів, з заявами про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, що підтверджується витягом з ЄРДР №0004658 (т. 1 а.с.18)

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року, вимоги ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задоволено частково. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 у вигляді обмеження, а саме заборонити перебувати ОСОБА_2 в місці спільного проживання з нею, строком на один місяць. (а.с. 86-88)

Постановою Харківського апеляційного суду від 27.02.2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишено без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року - залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 04.07.2019 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року залишено без змін. (т. 1 а.с.80-85)

Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №1492-2018 року, на підставі заяви ОСОБА_1 від 26.11.2018 року, проведено огляд ОСОБА_1 та встановлено, що у неї мали місце: синці на правій та лівій кисті гомілці, в проекції лівого колінного суглобу та на лівому стегні. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар або удар-стиснення. Вищевказані ушкодження враховуючи їх морфологічні характеристики могли бути отримані: винці на правій кисті та лівій гомілці, в проекції лівого колінного суглобу - за 1-3 доби до моменту повторного огляду 28.11.2018 року; синці на лівому стегні - за 5-8 діб до моменту повторного огляду 28.11.2018 року. Цей висновок підтверджується характером ушкоджень, а також кольором синців. За ступенем тяжкості вищевказані травми відносяться до легких тілесних ушкоджень. (т.1 а.с.15-16)

26.11.2018 року ОСОБА_1 зверталась до КЗОЗ КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» ХМР внаслідок чого їй видано довідку №11710, де вказано діагноз S60 забій, розтягнення зв`язок правого плечового суглоба, забій, пошкодження зв`язок 1 п`ястково-фалангового суглоба правої кисті. Забій шийного відділу хребта. (т. 1 а.с.17)

28.11.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, а саме тілесних ушкоджень, дану заяву зареєстровано в ЄРДР за №0004658. (т. 1 а.с.18)

Окрім того, на підтвердження вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства, позивачем за первісним позовом надано: листок непрацездатності серія НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 148),виписку №18 із медичної карти стаціонарного хворого, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 17.12.22018 по 31.12.2018 року з діагнозом «закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку ( 26.11.2018)» (т. 1 а.с.149-151), Рішенням ЛКК №463 від 26.12.2018 року (т. 1 а.с. 152- 154), аудіограмою №2537/3111 (т. 1 а.с. 159), консультативним висновком від 12.12.2018 року (т. 1 а.с. 162), випискою з медичної карти стаціонарного хворого 9.14220 та консультативний висновок лікаря спеціаліста №08/3176, яким встановлено «ушиб» (т. 1 а.с.163-164)

Відповідно до частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

ОСОБА_1 вказала, що разом вони давно не проживають, ОСОБА_2 в свою чергу не заперечував, підтвердив, що він з дружиною не проживає однією сім`єю. Також суд бере до уваги висновки Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року по справі №63817813/18.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов в частині розірвання шлюбу.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 в первісному позові про визначення місця проживання дитини з нею, та вимоги ОСОБА_2 в зустрічному позові про визначення місця проживання дитини з ним, суд зазначає наступне.

Станом на момент розгляду справи спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. (т.1 а.с.9)

Твердження позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про те, що квартира АДРЕСА_2 є лише формально зареєстрованою на його дружину, а насправді придбана на його особисті кошти, не відповідає матеріалам справи та фактичним обставинам, з огляду на те, що наразі питання про поділ майна не вирішувалось, а тому дане питання та твердження не можуть бути предметом розгляду в даній справі.

Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 підтверджується копією Договору купівлі продажу від 24.12.2010 року №6440. (т. 2 а.с. 14-15)

Саме мати ОСОБА_1 приймає безпосередню участь та виховує ОСОБА_3 , що підтверджується наступними доказами.

Відповідно до Листа Заступника Директора з НТР КЗ МСДЮСШОР з водних видів спорту Яни Клочкової, зі слів старшого тренера викладача ОСОБА_5 впродовж всього періоду відвідування занять дитину - ОСОБА_3 , приводить та забирає мати ОСОБА_1 , відвідує батьківські збори, підтримує контакт з тренером, фінансує виїзди на змагання, піклується про здоров`я дитини. Одночасно батько ОСОБА_2 не відвідує батьківські збори, не має контакту з тренером впродовж 2018-2019 року, та не відвідував навчальний заклад. (т. 1 а.с. 176)

В листі від 12.02.2019 року №02-23/66-19 від Харківської гімназії №116 Харківської міської ради Харківської області вказано, що Учень 6-А класу - ОСОБА_3 навчається в Харківській гімназії №116, зі слів класного керівника 6-А класу ОСОБА_6 , ОСОБА_1 систематично відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з класним керівником і вчителями, відвідує виховні заходи гімназії. (т. 1 а.с. 179-180)

Відповідно до листа №425 від 11.07.2019 року від КНП «Міська дитяча поліклініка №4», за інформацією отриманою від педіатра ОСОБА_7 , ОСОБА_1 особисто супроводжує сина до поліклініки, присутня при його оглядах вдома та виконує рекомендації лікаря щодо лікування та обстеження хлопчика. (т. 1 а.с.183)

Також позивачем за первісним позовом надано копії квитка вихованця, копію довідки про те, що дитина вивчає додатково англійську мову, копії грамот отриманих ОСОБА_3 , копія екзаменаційної картки, про те, що ОСОБА_3 має жовтий пояс по карате. (т. 1 а.с. 233-239)

ОСОБА_1 надала до суду копії чеків, якими підтверджуються витрати на дитину, продукти харчування, одяг, медикаменти, іграшки, шкільні речі, комунальних платежів. (т. 2 а.с.30-82, т. 3 а.с.159-177)

Згідно Наказу (розпорядження) №11 від 12.04.2019 року ОСОБА_1 прийнята на роботу з 15.04.2019 року на посаду провізора. (т. 1 а.с. 194).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 працює провізором та має стабільний дохід. (т. 2 а.с. 45), також у власності має нерухоме майно, яке здає в оренду.

Службою у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради видано Акт №15 В від 12.09.2019 року про обстеження умов проживання, яким встановлено, що ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , має власну кімнату, ліжко, стіл для виконання домашнього завдання, шафу для особистих речей, забезпечений речами відповідно до віку. (т. 2 а.с.34)

Окрім того, відповідно до Висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що за результатами психологічного тестування було встановлено, що у ОСОБА_3 родина у повному складі є дуже важливою для нього, враховано також вагання хлопця, його амбівалентне ставлення до родини та ситуації, яка в ній склалася, незадоволеність хлопчика собою, недостатнє почуття захисту від найбільш емоційно близьких людей, необхідність під когось або під щось підлаштовуватись. В інтересах дитини, представник органу опіки та піклування вважає, що на теперішній час зміна звичного місця проживання ОСОБА_3 не доцільна та визначити місце проживання дитини разом із матір`ю - ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Частинами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року та яка набрала чинності для України 27.09.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за нею за законом.

Згідно з принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 157 СК України визначені права того із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України за певних умов.

Так, відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Дослідивши позицію кожної сторони, органу опіки та піклування, його висновок, про доцільність проживання дитини з матір`ю, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина проживає разом з матір`ю, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, мати виховує та утримує сина, суд вважає вірним визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з його матір`ю - ОСОБА_1 . Саме проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір`ю, на думку суду, буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку, у зв`язку з чим, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги первісного позову ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню. В свою чергу в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 суд відмовляє.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Згідно ч.2 ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною третьою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . (т. 1 а.с.11)

Статтею ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав та інші обставини що мають істотне значення. Крім того, цією ж статтею передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач за первісним позовом по стану здоров`я працездатний, займає посаду заступника директора Юридичного департаменту з 03.12.2012 року, інших утриманців на утриманні не має. Обставин, які б звільняли відповідача від обов`язку по утриманню свого неповнолітнього сина судом не встановлено.

Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 за первісним позовом в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення повністю.

По справі сторонами понесено судові витрати у вигляді сплати судового збору, які підтверджено квитанціями про сплату.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем за первісним позовом понесено судові витрати у вигляді сплати судового збору за звернення до суду з вимогами про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини в сумі 1473,20 грн. і первісний позов задоволено повністю, то з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати.

Крім того, з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню на користь держави 740,80 грн. судового збору, у зв`язку з тим, що позивачка згідно ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду по даній категорії справи.

На підставі ст. ст. 19, 24, 110, 111, 112, 141, 157, 160, 180-182, 183, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 12,13, 81, 141, 198, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України ,-

ухвалив:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей по Шевченківському районі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та стягнення аліментів -задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_5 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_6 ).

Визначити місце постійного проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_6 ) аліменти на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_5 ) на утримання ОСОБА_3 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей по Шевченківському районі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення місця постійного проживання неповнолітньої дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір у розмірі 1473,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_6 ) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 27.03.2020 року.

Суддя: