Ухвала

24 березня 2020 року

м. Київ

справа № 335/7427/19

провадження № 61-4139ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу щодо застосування дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунальної установи «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу щодо застосування дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що з 21 липня 1994 року працювала на посаді головної медичної сестри в Комунальній установі «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради. Наказом тимчасово виконуючого обов`язки головного лікаря Комунальної установи «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради від 15 квітня 2019 року № 52 «Про застосування дисциплінарного стягнення» їй оголошено догану, у зв`язку з систематичним невиконанням службових обов`язків, які покладені на неї.

ОСОБА_1 вважає, що оскаржуваний наказ не містить посилання на нормативно-правий чи інший акт у сфері праці, який вона порушила та конкретні службові обов`язки, які вона не виконувала, в чому саме полягає порушення трудової дисципліни, лише містяться зазначення про зрив термінів розробки нормативних документів протягом 2018-2019 років без конкретизації. Систематичний морально-психологічний тиск, умисне видання незаконного наказу, який порушує її законні права, спричинили їй моральну шкоду.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки головного лікаря Комунальної установи «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради від 15 квітня 2019 року № 52 «Про застосування дисциплінарного стягнення», стягнути з Комунальної установи «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради на її користь моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, виходив із недоведеності позовних вимог.

28 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася доВерховного Суду з касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач визначив її у грошовому вимірі.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України випливає, що ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року - 2 102 грн.

Ціна позову у цій справі становить 30 000 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову та складність зазначеної справи, а також враховано, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Ураховуючи, що частина шостої статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендації № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих прав, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус

суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2019 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2020 рокуухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу щодо застосування дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець