Дата документу 24.03.2020 Справа № 331/3702/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1253/20 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.В.
Є.У.№ 331/3702/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Константа» про надання згоди на прийняття, передачу та прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя об`єктів житлового фонду,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2020 року про відмову у забезпеченні позову,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Запорізької міської ради, третя особа ТОВ «Константа» про надання згоди на прийняття, передачу та прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Запоріжжя об`єктів житлового фонду. Зазначав, що 17.02.2007 уклав з ТОВ «Константа» договір купівлі-продажу цінних паперів №0216207-Г, виконання зобов`язань за якими мало відбутися об`єктами житлового будівництва, зокрема житлового будинку АДРЕСА_1 , для фінансування будівництва яких залучалися кошти від фізичних та юридичних осіб, у тому числі, і позивача. 27.01.2016 господарським судом порушено справу про банкрутство ТОВ «Константа», 02.05.2018 постановою суду ТОВ «Константа» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру. За положенням ч.1 ст.42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» об`єкти житлового фонду, що належать юридичній особі - банкруту, в порядку, встановленому законодавством, передаються до комунальної власності територіальної громади. Посилаючись на те, що міською радою не вживаються заходи до прийняття у комунальну власність об`єктів житлового фонду ТОВ «Константа», просив суд ухвалити рішення, яким Запорізькій міській раді надати згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Запоріжжя об`єктів житлового фонду за адресою вулиця Фортечна, 3-Б та прийняти до комунальної власності вказаний об`єкт.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 просив заборонити державному підприємству «ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ» проведення аукціону в межах справи про банкрутство 908/6167/15 з продажу цілісного майнового комплексу ТОВ «Константа», до складу якого входить недобудований житловий будинок АДРЕСА_1 ; заборони ліквідатору ТОВ «Константа» ОСОБА_2 укладати договори та/або замовляти проведення аукціонів, а також безпосередній продаж вказаного майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2020 року відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, його заяву про забезпечення задовольнити.

У встановлений нормами Цивільного процесуального Кодексу України строк, відповідач та третя особа у справі відзивів на апеляційну скаргу не надали, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що у разі задоволенні клопотання може бути порушено права та охоронювані законом інтереси осіб, що є кредиторами у справі про банкрутство та не є учасниками даного судового процесу. Крім того, забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Статтею 150 ЦПК України визначений перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною учиняти певні дії (п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України). Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Проте, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а самі лише посилання на потенціальну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції є безпідставними, не ґрунтуються на законі та належних, допустимих доказах, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач не надав до суду належних, допустимих доказів того, що невжиття вищезазначених заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання лише можливого рішення суду про задоволення позову, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення вищезазначеної заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 25 березня 2020 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська