Єдиний унікальний номер 235/6735/19
Номер провадження 22-ц/804/879/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року

Донецький апеляційний суд у складі:

судді доповідача Мірути О.А.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 по цивільній справі № 235/6735/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта 1/3 «Новогродівська», на рішення Красноарімійського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2019 року у складі судді Клікунової А.С., повий текст рішення виготовлений 19 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послався на те, що в період часу з 06.10.2008 року по 31.10.2018 року він перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», звільнений на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

З часу припинення трудових відносин, в порушення ст. 116 КЗпП України, з позивачем не було проведено остаточного розрахунку в день звільнення, та лише 26 лютого 2019 року йому були виплачені складові частини заробітної плати. В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ДП «Селидіввугілля» з вимогою відшкодування компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. Врегулювання спірних відносин сторонами не досягнуто.

ОСОБА_1 вважає, що відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» він має право на присудження добутку нарахованого, але не виплаченого грошового доходу в березні місяці 2018 року та червні - жовтні місяці 2018 року, відносно приросту індексу споживчих цін (інфляції). Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2019 року з ДП «Селидіввугілля» було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 року по 25.02.2019 року. Посилаючись на ст. 117 КЗпП України, ОСОБА_1 наразі вважає, що відповідач повинен нести відповідальність за не проведення розрахунку при звільненні, тому заявляє вимоги про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів в сумі 1014,44 гривень та середнього заробітку за період з 26.02.2019 року по 20.09.2019 року в сумі 92921,96гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати - задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати в сумі 538 (п`ятсот тридцять вісім) гривень 88 копійок. В інших позовних вимогах - відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь держави судовий збір в сумі 5 (п`ять) гривень 35 копійок.

Судове рішення мотивоване тим, що п. 5.19 Колективного договору ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» на 2026-2021 роки встановлені строки здійснення виплат заробітної плати в робочі дні два рази на місяць - за першу половину місяця - 21-23 числа поточного місяця в розмірі не менше 60% тарифної ставки за відпрацьований час та кінцеву виплату 5-7 числа наступного місяця.

З урахуванням наведеного, суд частково погодився з вимогами позивача ОСОБА_1 про стягнення з ДП «Селидіввугілля» компенсації втрати частини доходів та здійснивши відповідний розрахунок, частково задовольнив позовні вимоги в цій частині, стягнувши загальну суму компенсації в розмірі 538,88 гривень (189, 46 гривень + 0,77 гривень + 140, 20 гривень + 105, 62 гривень + 102, 83 гривень) та встановив, що зазначена сума підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині з наступних підстав.

З рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2019 року по справі № 235/3517/19 вбачається, що при звільнені ОСОБА_1 . ДП «Селидіввугілля», в порушення ст. 116 КЗпП України, не була здійснена виплата всіх сум, виплата здійснена лише 26.02.2019 року, тому стягнув на користь позивача нарахований середній заробіток в сумі 52350,40 гривень за період з 31.10.2018 року по 25.02.2019 року (а.с. 16-18).

Оскільки рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2019 року на користь позивача стягнуто середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, нарахування середнього заробітку після 26.05.2019 року не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Просить рішення суду в частині не задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у сумі 615, 76 грн. та середній заробіток за період з 26.02.2019 року по 20.09.2019 року за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 92921, 96 грн. Рішення суду в частині компенсації втрати частини доходів у сумі 538, 88 грн. залишити без змін.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не врахована та обставина, що суд в порушення ЗУ «Про плату праці», Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату від 13.01.2004 року № 5, «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженому Постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, протиправно відмовив йому у компенсації втрати частини доходів невчасно виплачених складових заробітної плати (48, 42 грн. - індексація, 2091, 36 грн. - відрядні та 15755. 14 грн. - компенсація), оскільки всі ці складові заробітної плати входять за свою структурою до основної та додаткової заробітної плати.

Посилається на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 року, в якому зазначено, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, тому позивач має право на компенсацію втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену суму заробітної плати у зазначених в позові розмірах.

Звертає увагу, що на момент подання позову, відповідач компенсацію втрати частини доходів не виплатив, тобто остаточний розрахунок при звільненні не здійснив. Тому позивач розрахував суму середнього заробітку до дня подання позову. Під час судового розгляду та до теперішнього часу відповідач належні позивачу суми компенсації втрати частини доходу так і не виплатив.

Вважає, що суд першої інстанції помилково не застосував вимоги ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

З трудової книжки АВ № 369336 вбачається, що сторони перебували в трудових відносинах, ОСОБА_1 обіймав в ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» посади: гірника (з 06.10.2008 року), гірничого майстра (з 03.05.2012 року), помічника начальника ділянки підземним з повним робочим днем в шахті (з 21.01.2014 року) ( а.с.4-5).

Згідно наказу ВП «Шахта «1-3 «Новогродівська» № 183 К від 31.10.2018 року ОСОБА_1 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 6).

Згідно довідки № 362/12р, виданої 29.12.2018 року ВП «Шахта «1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», на час звільнення ОСОБА_1 31.10.2018 року йому нарахована, але не виплачена заробітна плата за червень, вересень, жовтень 2018 року складає 45895,05 гривень (а.с. 7).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2019 року з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 року по 25.02.2019 року в сумі 52350,40 гривень (а.с. 16 - 18).

Рішенням суду встановлено, що заборгованість відповідачем була виплачена позивачу 26.02.2019 року.

На письмове звернення від 13 серпня 2019 року ( а.с. 14) листом ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» № 01-408 від 10.08.2019 року ОСОБА_1 роз`яснено, що здійснені в червні, вересні, жовтні 2019 року виплати не є заробітною платою, а є нарахуванням разового характеру (компенсація, індексація, відрядні), тому Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не підлягає застосуванню (а.с. 15).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа виникла з трудових првовідносин та ціна позову складає 94 142, 12 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідно до п. 5.19 Колективного договору ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» на 2026-2021 роки встановлені строки здійснення виплат заробітної плати в робочі дні два рази на місяць - за першу половину місяця - 21-23 числа поточного місяця в розмірі не менше 60% тарифної ставки за відпрацьований час та кінцеву виплату 5-7 числа наступного місяця. Оскільки частина нарахованого доходу за березень 2018 року, а саме платежі 2064,56 грн., 1593,76 грн. виплачені, відповідно 06.04.2018 року та 07.05.2018 року, тобто в межах строків, встановлених колективним договором, в зв`язку з чим компенсація на ці суми не нараховується. Крім того, на підставі розрахункового листа (табуляграми) за травень 2018 року, де відображається вказаний розмір компенсації під кодом 456 виду нарахувань (а.с. 32), встановлена безпідставність включення до розрахунку компенсації за березень 2018 року суми доходу - 33,88 гривень (виплачено 22.05.2018 року), 4131,62 гривень (виплачено 23.05.2018 року), 2430,67 гривень (виплачено 25.05.2018 року), оскільки компенсація за порушення строків виплати вже була нарахована в сумі 52,77 гривень.

На підставі ЗУ « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, судом визнаний правильним розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів: за червень 2018 року - 189, 46 грн.; за липень 2018 року - 0,77 грн.; за серпень 2018 року - 140,20 грн.; вересень 2018 року - 105, 62 грн.; за жовтень 2018 року -102, 83 грн.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2019 року на користь позивача вже стягнуто середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, тому нарахування середнього заробітку після 26.05.2019 року не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Згідно частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах.

Позивач ОСОБА_1 в період часу з 06.10.2008 року по 31.10.2018 року перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», наказом № 183 К від 31.10.2018 року ОСОБА_1 звільнений за ст. 38 КЗпП України (а.с. 6).

Згідно довідки № 362/12р, виданої 29.12.2018 року ВП «Шахта «1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» на час звільнення 31.10.2018 року нарахована, але не виплачена заробітна плата за червень, вересень, жовтень 2018 року склала 45895,05 гривень (а.с. 7).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2019 року з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 року по 25.02.2019 року в сумі 52350,40 гривень (а.с. 16 - 18).

На письмове звернення від 13 серпня 2019 року ( а.с. 14) листом ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» № 01-408 від 10.08.2019 року ОСОБА_1 роз`яснено, що здійснені в червні, вересні, жовтні 2019 року виплати не є заробітною платою, а є нарахуванням разового характеру (компенсація, індексація, відрядні), тому Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не підлягає застосуванню (а.с. 15).

Відповідач ДП «Селидіввугілля», заперечуючи проти таких вимог, зазначає, що частина нарахованого доходу за березень 2018 року, а саме платежі - 2064,56 гривень, 1593,76 гривень виплачені, відповідно, - 06.04.2018 року та 07.05.2018 року, тобто в межах строків, встановлених колективним договором, в зв`язку з чим, компенсація на ці суми не нараховуються.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі доводи сторони відповідача, заслуговують на увагу, оскільки пунктом 5.19 Колективного договору ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» на 2016-2021 роки, прийнятий конференцією трудового колективу передбачено, що здійснювати виплату заробітної плати в робочі дні два рази в місяць - за першу половину місяця - 21-23 числа поточного місяця в розмірі не менше 60 % тарифної ставки за відпрацьований час та кінцеву виплату 5-7 числа наступного місяця (а.с. 28-31).

Крім того, відповідачем ДП «Селидіввугілля» зазначено про безпідставність включення до розрахунку компенсації за березень 2018 року суми доходу - 33,88 гривень (виплачено 22.05.2018 року), 4131,62 гривень (виплачено 23.05.2018 року), 2430,67 гривень (виплачено 25.05.2018 року), оскільки компенсація за порушення строків виплати вже була нарахована в сумі 52,77 гривень.

На підтвердження таких посилань відповідачем надано розрахунковий лист (табуляграму) за травень 2018 року, де відображається вказаний розмір компенсації під кодом 456 виду нарахувань (а.с. 32).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що вказані вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з ДП «Селидівугілля» компенсації втрати частини доходів за березень 2018 року є безпідставними.

Згідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

З урахуванням вказаних положень чинного законодавства, розрахунок суми компенсації зводиться до наступної формули: Ск = (Д н/в х Іі) : 100, де: Ск - сума компенсації, Д н/в - дохід, не виплачений за відповідний період після утримання податків та обов`язкових платежів, Іі - приріст індексу інфляції у відсотках за період невиплати (множення місячних індексів).

Розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів за червень 2018 року:

- нарахований дохід (9004,62 гривень), крім платежів які мають разовий характер (48,42 гривень), після утримань податків, обов`язкових платежів, виплачено частинами: 2445,65 гривень - 23.08.2018 року, 3574,29 гривень - 08.11.2018 року, 2936,26 гривень - 30.11.2018 року;

- на суму 2445,65 гривень компенсація не нараховується, оскільки інфляція у липні 2018 року відсутня;

- величина приросту індексу споживчих цін за період липень 2018 року - жовтень 2018 року складає: 99,3 % х 100,0 % х 101,9 % х 101,7 % = 102,91 % > 2,91%;

- сума компенсації: (3574,29 гривень + 2936,26 гривень = 6510,55 гривень) х 2,91 %) / 100 = 189,46 гривень.

Розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів за липень 2018 року:

- нарахований дохід (9102,05 гривень), після утримань податків, обов`язкових платежів, виплачено частинами: 6262,21 гривень - 23.08.2018 року, 2799,23 гривень - 26.09.2018 року, 40,61 гривень - 30.10.2018 року;

- на суму 6262,21 гривень компенсація не нараховується, затримка виплат менше місяця;

- на суму 27,99 гривень компенсація не нараховується, оскільки інфляція у серпні 2018 року відсутня;

- величина приросту індексу споживчих цін за вересень 2018 року складає 101,9 % > 1,9%;

- сума компенсації: (40,61 гривень х 1,9 %) / 100 = 0,77 гривень.

Розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів за серпень 2018 року:

- нарахований дохід (10526,33 гривень), після утримань податків, обов`язкових платежів, виплачено частинами: 3147,37 гривень - 26.09.2018 року, 7378,96 гривень - 19.10.2018 року;

- на суму 3147,37 гривень компенсація не нараховується, затримка виплат менше місяця;

- величина приросту індексу споживчих цін за вересень 2018 року складає 101,9 % > 1,9%;

- сума компенсації: (7378,96 гривень х 1,9 %) / 100 = 140,20 гривень.

Розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів за вересень 2018 року:

- нарахований дохід (9796,67 гривень), крім платежів які мають разовий характер (2091,36 гривень) після утримань податків, обов`язкових платежів, виплачено частинами: 1492,52 гривень - 19.10.2018 року, 6212,79 гривень - 06.11.2018 року;

- на суму 1492,52 гривень компенсація не нараховується, затримка виплат менше місяця;

- величина приросту індексу споживчих цін за жовтень 2018 року складає 101,7 % > 1,7%;

- сума компенсації: (6212,79 гривень х 1,7 %) / 100 = 105,62 гривень.

Розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів за жовтень 2018 року:

- нарахований дохід (31031,93 гривень), крім платежів які мають разовий характер (15755,14 гривень) після утримань податків, обов`язкових платежів, виплачено частинами: 10623,72 гривень - 07.11.2018 року, 4653,07 гривень - 17.01.2019 року;

- на суму 106,23 гривень компенсація не нараховується, затримка виплат менше місяця;

- величина приросту індексу споживчих цін за період листопад 2018 року - грудень 2018 року складає: 101,4 % х 100,8 = 102,21 % > 2,21%;

- сума компенсації: (4653,07 х 2,21 %) / 100 = 102,83 гривень.

Загальна сума компенсації 538,88 гривень (189,46 гривень + 0,77гривень + 140,20 гривень + 105,62 гривень + 102,83 гривень).

Зазначена сума компенсації втрати частини доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Стосовно заявлених позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ДП «Селидівугілля» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги рішення Красноармійського міськрайонного суд Донецької області від 01.07.2019 року, оскільки частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2019 року по справі № 235/3517/19 вбачається, що при звільнені ОСОБА_1 ДП «Селидіввугілля» в порушення ст. 116 КЗпП України не було проведено нараховані виплати; належні суми виплачено лише 26.02.2019 року; за період з 31.10.2018 року по 25.02.2019 року нараховано середній заробіток в сумі 52350,40 гривень (а.с. 16-18).

Оскільки нараховані суми виплачені не в повному розмірі, ОСОБА_1 вважає, що відповідач повинен нести відповідальність за несвоєчасний розрахунок у вигляді стягнення середнього заробітку за період з 26.02.2019 року по 20.09.2019 року.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суд першої інстанції, що позовні вимоги заявлені позивачем в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні безпідставними.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було звільнено 31.10.2018 року, на той час була нарахована заборгованість по заробітній платі за червень, вересень, жовтень 2018 року в сумі 25895,05 гривень, виплачена з затримкою декількома платежами, остаточний розрахунок датується 26.02.2019 року.

За таких обставин, на підставі ст. 117 КЗпП України, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2019 року вже стягнуто середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування середнього заробітку після 26.05.2019 року не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, але позивачем не надано будь-яких доказів направлення на адресу відповідача вимоги про остаточний розрахунок. Заява, в якій працівник просить звільнити його за власним бажанням, не є тотожною вимозі про розрахунок.

Отже, ураховуючи, що на час звернення до суду відповідач провів з позивачем остаточний розрахунок, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції що порушень норм КзПП України з боку відповідача немає, та підстави для відповідальності за затримку розрахунку при звільненні відсутні.

Решта доводів апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та є тотожними доводам, викладеним у позовній заяві, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, висновків суду не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесене з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.7, 19, 367, 369, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: