ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 703/746/18
Провадження № 22-ц/821/520/20
категорія 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.

секретаря: Винник І. М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, у складі: головуючого судді Опалинської О. П., повний текст рішення складено 24 грудня 2019 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що з 17 червня 2005 року вона та відповідач у справі ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 200.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилося двоє дітей: (двійнята) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

З часу розлучення і по даний час діти проживають з позивачем та знаходяться на її повному утриманні, в той час як відповідач взагалі не цікавиться їх життям та не відвідує їх.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 05 серпня 2014 року і до повноліття дітей.

Зазначала, що діти народились недоношеними, у зв`язку з чим вони потребують постійного медичного догляду, часто хворіють, потребують консультацій лікарів та відвідування медичних закладів. В обох дітей виявлені шуми в серці, додаткові хорди та відкрите овальне вікно, що потребує лікарського нагляду.

У сина ОСОБА_3 вроджена вада - гіпоспадія (відсутність уретри), для повноцінного розвитку та одужання, йому в серпні 2013 року зроблено ряд операцій в Київській міській дитячій лікарні № 1, а в серпні 2016 року проведено складне оперативне втручання - пластику уретри по Мастерд, але результат операції виявився незадовільним з виникненням ускладнень.

Син ОСОБА_6 має захворювання аденоїдів, у зв`язку з чим періодично проходить курси лікування і знаходиться під наглядом лікарів.

Для забезпечення нормального життя дітям, даючи їм можливість повноцінно та гармонійно розвиватися, а також в зв`язку з захворюваннями дітей, вона понесла додаткові витрати, які складаються з наступного:

1) витрати за проведення оперативного втручання сину ОСОБА_3 пов`язаного з пластикою уретри по Мастерд в період з 03 червня 2016 року по 18 червня 2016 року в Київській міській дитячій клінічній лікарні № 1 в розмірі 3755,24 грн;

2) витрати за відвідування дітьми занять по підготовці до школи у дитячому клубі «Пізнайко» в період з 01 вересня 2016 року по 01 серпня 2017 року, щомісячна вартість яких (за двох дітей) становила 600,00 грн. Загалом за 11 місяців навчання дітей в ДК «Пізнайко» - витрати становлять 6600 грн;

3) витрати за отримання консультації дитячого уролога ОСОБА_7 в клініці «Оберіг» м. Київ, включаючи розмір витрат на поїздку до м. Києва, в загальному розмірі 1709,6 грн;

4) витрати на поїздку з дітьми на море в с. Залізний Порт Херсонської області, за рекомендаціями лікарів з метою оздоровлення їх в зв`язку з частими захворюваннями на обструктивний бронхіт, в період з 17 липня 2017 року по 24 липня 2017 року, що в загальному розмірі, включаючи проживання, харчування, проїзд та ліки для дітей, становлять 13460,80 грн;

5) витрати на поїздку до Російської Федерації в м. Санкт-Петербург в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » з метою отримання додаткової консультації лікаря - уролога в період з 18 жовтня 2017 року з 20 жовтня 2017 року, що в загальному розмірі, включаючи витрати на оформлення закордонних паспортів, проїзд, проживання в готелі та, безпосередньо, консультацію лікаря, становлять 11188,15 грн;

6) витрати за проведення планової операції з уретро пластики сину ОСОБА_3 в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт-Петербург РФ в період з 17 грудня 2017 року по 30 грудня 2017 року, що в загальному розмірі, включаючи витрати на підготовку до операції, аналізи в ПП «Лабсервіс», ліки в Україні, проїзд, проживання в готелі, операцію та перебування в стаціонарі, лікування після проведення операції та дієтичне харчування для сина в РФ, становлять 73703,85 грн;

7) витрати на ліки для дітей в розмірі 9184,81 грн;

8) витрати на лікування дітей під час захворювання їх на ГРВІ в період з 26 лютого 2018 року по 12 березня 2018 року в розмірі 2763,63 грн.

Загалом, розмір понесених позивачем додаткових витрат становить: 3755,24 + 6600,00 + 1709,60 +13460,80 + 11188,15 грн.+ 73703,85 + 9184,81 + 2763,63 = 122 366,08 грн.

Оскільки відповідач добровільно кошти на розвиток та лікування дітей не надає, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частину понесених нею додаткових витрат на дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 61183, 04 грн та понесені нею судові витрати.

10 серпня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначала, що з моменту подачі позову вона змушена була нести ще додаткові витрати на лікування, оздоровлення та навчання дітей, а саме: перебування її з дітьми на морі в готельному комплексі «Тройка» с. Залізний порт Херсонської області на суму 15750 грн, витрати на лікування дітей на суму 2793,39 грн, лікування простудних захворювань дітей та підвищення ацетону в їх організмі на суму 1646,07 грн, відвідування дитячого клубу «Пізнайко» для розвитку математичних здібностей на суму 6200 грн, а всього 24743,39 грн.

Вважає, що оскільки батьки в рівній мірі зобов`язанні приймати участь у додаткових витратах на дітей, які були викликані особливими обставинами, відповідач зобов`язаний їй відшкодувати ще 12371,70 грн (24743,39/2).

Тому остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 73554,74 грн витрат на дітей, які викликані особливими обставинами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею додаткові витрати на дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 53554 ,74 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 2000 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що витрати на дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (дошкільне навчання, лікування, оздоровлення), здійснені позивачем на загальну суму 147109,48 грн відносяться до додаткових витрат на утримання дітей, пов`язаних з особливими обставинами, в розумінні ст. 185 СК України, тому суд вважає, що із відповідача підлягає стягненню частина понесених позивачем додаткових витрат на утримання дітей. Тому, з врахуванням стану здоров`я відповідача, наявності в останнього тяжкого онкологічного захворювання, в зв`язку з чим він також потребує проходження лікування, на що можуть бути витрачені значні кошти, суд зменшив розмір додаткових витрат на дітей, понесених позивачем, та стягнув з нього витрати в розмірі 54554,74 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

02 лютого 2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року змінити задовольнивши позовні вимоги на суму 10414,62 грн, в решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що доказів на підтвердження того, що лікування сина ОСОБА_3 в Україні є неможливим і в якій клініці необхідно проводити лікування, позивачкою не надано, тому понесені нею витрати за межами України для нього є непосильними з огляду на його матеріальний стан і не задовільний стан здоров`я.

Також суд неправомірно стягнув з нього витрати понесені під час відпочинку в готельному комплексі «Тройка» в с. Залізний порт Херсонської області.

Вважає, що судом першої інстанції взято до уваги вказані витрати, незважаючи на те, що ним з цього приводу був поданий відзив і суд при постановленні рішення не спростував зазначені ним обставини.

10 серпня 2018 року йому стало відомо про збільшення позивачем розміру позовних вимог на суму 24743, 39 грн, шляхом подачі відповідної заяви, яку він вважає такою, що подана з порушенням вимог п. 2 ч. 2, ч. 5 ст. 49 ЦПК України, однак суд першої інстанції в порушення вимог цивільно-процесуального закону прийняв її до розгляду та надав їй оцінку при винесенні рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи, що суд першої інстанції дав правильну оцінку доказам, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року без змін.

Зазначає, що ОСОБА_2 не вказав, які ж саме норми матеріального права були порушені судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного ним судового рішення.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не заперечував, що син ОСОБА_3 потребував оперативного лікування у зв`язку із його вродженою вадою, а також того, що вона понесла витрати на його лікування, крім того, він був обізнаний з таким лікуванням та надавав згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон в Російську Федерацію.

Лише на операції нею витрачено 73703,85 грн., половину з яких зобов`язаний їй відшкодувати ОСОБА_2 .

Крім того, проведення операцій за кордоном не було її самовільним рішенням, а погоджено із скаржником та зумовлено необхідністю спеціалізованого лікування, яке в Україні не застосовується.

Вважає, що суд надав оцінку його відзиву на позов у оскаржуваному рішенні, а на підтвердження неправильного вирішення справи судом першої інстанції ОСОБА_2 не навів ніяких доводів та обґрунтувань.

Посилання на те, що він не отримав її заяву про збільшення позовних вимог спростовується наявним у справі його відзивом на неї.

Зазначає, що скаржник не додав до апеляційної скарги жодного доказу, що підтверджує незадовільний стан здоров`я ОСОБА_2 , необхідність лікування та понесені на нього витрати, хоча судом першої інстанції і так був рахований його стан здоров`я та зменшено розмір витрат на дітей з 73554,74 грн до 53554,74 грн.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ справу призначено до розгляду на 24 березня 2020 року на 14:30 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Свідоцтв про народження Серії НОМЕР_1 та Серії НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 5, 6).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 07 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 05 серпня 2014 року і до повноліття дітей (т.1 а.с. 7).

Згідно виписки № 10901 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 22 серпня 2013 року, ОСОБА_3 хворіє на вроджену ваду-гіпоспадію (відсутність уретри), в зв`язку з чим йому в серпні 2013 року зроблено ряд операцій в Київській міській дитячій лікарні № 1 (т.1 а.с. 8).

Відповідно до виписки з історії хвороби № 8331 від 18 червня 2016 року, ОСОБА_3 проведено оперативне втручання по пластиці уретри по Мастерд (т.1 а.с. 9).

02 березня 2017 року пацієнт ОСОБА_3 отримав консультацію дитячого уролога, кандидата медичних наук ОСОБА_7 , який рекомендував провести підготовчий курс з послідуючим контрольним оглядом та в подальшому провести операцію (т.1 а.с. 16).

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста Смілянської дитячої поліклініки від 18 квітня 2017 року, ОСОБА_3 потребує оперативного лікування (т.1 а.с. 39).

Згідно заяв-приєднань № 16-12082017/21, №17-12082017/21 та №18-12082017/21 від серпня 2017 року до Публічного договору про надання послуг та актів виконаних робіт від 12 серпня 2017 року, ОСОБА_12 оформила собі та дітям закордонні паспорти за що сплатила по 1247 грн кожен (т.1 а.с. 25-27).

18 жовтня 2017 року ОСОБА_3 , на підставі договору № 8974 про надання платних (медичних) послуг, отримав консультацію в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт - Петербург РФ, де йому рекомендували оперативне лікування. Вартість послуг становила 2500 руб. (т.1 а.с. 28-30).

Згідно договору оренди житлового приміщення від 18 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 з 18 жовтня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала в м. Санкт-Петербург в готелі «Айленд» за що сплатила 4000 руб. (т.1 а.с. 31-34).

Відповідно до договорів № 10881, № 10899, № 10971 , № 10975 про надання платних (медичних) послуг та виписного епікризу № 319991 ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт - Петербург РФ також в період з 17 грудня 2017 року по 30 грудня 2017 року ОСОБА_3 проведено планову операцію з уретро пластики та призначено новий етап операції, за що було сплачено 3850 руб., 3300 руб., 85750 руб., 25300 руб. відповідно (т. 1 а.с. 38, 45-52).

Згідно договору оренди житлового приміщення від 18 грудня 2017 року, ОСОБА_1 з 18 грудня 2017 року по 19 грудня 2017 року та з 27 грудня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала в м. Санкт-Петербург в готелі «Айленд» за що сплатила 1400 руб. та 4200 руб. (т.1 а.с. 54-58).

В підтвердження витрат на ліки ОСОБА_1 надано товарні та фіскальні чеки (т. 1 а.с. 10-11, 19, 36, 59-61, 63-70, 156-158).

З товарного чеку № 1853109 від 24 грудня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 придбала в ТОВ «Ельдорада» блендер SCARLETT SC-HB42S07 за 899 руб. (т.1 а.с. 60 зворотній бік, 61).

В підтвердження витрат на дорогу надані проїзні документи Укрзалізниці, а саме фіскальний чек на суму 1079 ,60 грн від 002 березня 2017 року, білети на потяг 24 липня 2017 року в м. Херсон на суму 617,7 грн, фіскальний чек про оплату бензину від 17 липня 2017 року на суму 1040 грн, білети на потяг в м. Санкт - Петербург РФ 17 жовтня 2017 року, 20 жовтня 2017 року, 17 грудня 2017 року та 30 грудня 2017 року на суму 15029,26 грн (т.1 а.с. 15, 18-19, 24, 37).

Згідно довідки вчителя дитячого клубу «Пізнайко» від 10 листопада 2017 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відвідували заняття по підготовці до шкоди у дитячому клубі «Пізнайко» з 01 вересня 2016 року по 01 серпня 2017 року за що було сплачено 6600 грн (т.1 а.с. 12).

Відповідно до довідки вчителя дитячого клубу «Пізнайко» від 01 серпня 2018 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відвідували індивідуальні заняття у дитячому клубі «Пізнайко» для розвитку математичних здібностей з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року за що було сплачено 6200 грн (т.1 а.с. 12, 153).

З довідок дільничного лікаря, виданих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , від 30 червня 2017 року, 14 червня 2018 року вбачається, що у зв`язку із частими обструктивними бронхітами, частими респіраторними захворюваннями, додаткової хорди в серці вони потребують оздоровлення на березі моря (т.1 а.с. 17, 142-143).

Згідно розрахункової квитанції Серії АААА № 060/17, рахунку № 060/17, довідки готельного комплексу «Тройки», ОСОБА_12 з 17 липня 2017 року по 24 липня 2017 року перебувала в готельному комплексі «Тройка» зі своїми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за що нею було сплачено 11790 грн. (т.1 а.с. 20-23).

Відповідно до розрахункової квитанції Серії АААА № 045-18, рахунку № 045-18 ОСОБА_12 з 10 липня 2018 року по 19 липня 2018 року перебувала в готельному комплексі «Тройка» зі своїми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за що було сплачено 15750 грн. (т.1 а.с. 146-153).

Згідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 , ОСОБА_1 є інвалідом другої групи загального захворювання (т. 1 а.с. 71).

У відповідності до пенсійного посвідчення № НОМЕР_7 , ОСОБА_2 є інвалідом другої групи загального захворювання (т. 1 а.с. 162).

З виписки з історії хвороби № 7654 від 03 січня 2018 року вбачається, що у ОСОБА_2 діагностовано рак сигмовидної кишки (т.1 а.с. 95).

Відповідно до виписки із медичної карти № НОМЕР_8 стаціонарного хворого на злоякісне утворення, ОСОБА_2 стоїть на обліку в КЗ «Черкаський обласний онкологічний диспансер» із діагнозом функціонуюча сигмостома (т.1 а.с. 46).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає приведеним вимогам закону.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912)та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), поставові Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18).

За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов виходив з того, що додаткові витрати на дітей, у заявленому позивачем розмірі, є доведеними, однак зменшив їх розмір у зв`язку із станом здоров`я відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується не в повному обсязі виходячи з наступного.

Колегія суддів враховує, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що з наданих позивачем медичних довідок, виписки з медичної карти амбулаторного хворого, виписки з історії хвороби, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають ряд захворювань, в зв`язку з чим потребують постійного медичного догляду, консультацій лікарів та відвідування медичних закладів. В обох дітей виявлені шуми в серці, додаткові хорди та відкрите овальне вікно, що потребує лікарського нагляду, а син ОСОБА_3 має вроджену ваду, яка потребувала оперативного втручання.

В період лікування ОСОБА_3 в Київській дитячій клінічній лікарні №1 з 03.06.2016 по 18.06.2016 (оперативне втручання по пластиці уретри по Мастерд) позивачем доведено витрати на лікування здійснені з 07.06.2016 по 17.06.2016 в розмірі 3756,24 грн (т. 1 а.с. 10-11).

02 березня 2017 року ОСОБА_3 проходив обстеження в Унівесальній клініці «Оберіг» ТОВ «Капітал» (визначення об`єму та строків операції), на яку було витрачено, включаючи витрати на дорогу, 1709,6 грн (т. 1 а.с. 15-16).

За рекомендацією лікаря, що підтверджено довідками, позивач з дітьми з 17 липня 2017 року по 24 липня 2017 року перебували на відпочинку в Готельному комплексі «Тройка» в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області. На оздоровляння було затрачено, включаючи проживання та витрати на дорогу, 13447,7 грн (т. 1 а.с. 17-23).

18 жовтня 2017 року ОСОБА_3 проходив обстеження в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт - Петербург РФ, де йому рекомендували оперативне лікування. Позивачем доведено, що на відповідне обстеження, включаючи його вартість, вартість проживання, ліків та вартість дороги, витрачено 7397,155 грн (т.1 а.с. 24, 28-30).

Під час підготовки сина ОСОБА_3 до операції, на проведення досліджень в діагностичному центрі «Лабсервіс» 11 грудня 2017 року та купівлю ліків позивач витратила 1528,81 грн (т.1 а.с. 36).

З 27 грудня 2017 року по 27 грудня 2017 року ОСОБА_3 було проведено операцію та надано відповідне лікування в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт - Петербург РФ на що витрачено, включаючи дорогу, проживання, лікування, 70958,62 грн (т.1 а.с. 37-38, 45-59).

За рекомендацією лікаря (діти знаходяться на диспансерному обліку з діагнозом: часті гострі респіраторні захворювання, рецидивуючий обструктивний бронхіт, за станом здоров`я потребують оздоровлення влітку в умовах морського клімату), що підтверджено відповідними довідками, позивач з дітьми з 10 липня 2017 року по 19 липня 2017 року перебували на відпочинку в Готельному комплексі «Тройка» в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області. На оздоровляння було витрачено 15750 грн (т. 1 а.с. 142-152).

Також післяопераційний період було витрачено на ліки 1147,32 грн, що підтверджено відповідними фіскальними чеками (т.1 а.с. 156).

Отже, витрати на консультації та лікування ОСОБА_3 , та придбання ліків у зв`язку з цим, дійсно можна віднести до додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, однак витрати на лікування ГРВІ, у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до таких витрат не відносяться, а тому не можуть бути стягнуті з відповідача в порядку ст. 185 СК України.

Оформлення закордонних паспортів на позивача та обох дітей також не є такими витратами.

Сама по собі підготовка дітей до школи, а також індивідуальні заняття з метою розвитку їх здібностей не може безумовно свідчити, що витрати, пов`язані з таким навчання, викликані особливими обставинами. Такі витрати відноситься до загального розвитку дітей, і є не обов`язковими, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Позивач не надала доказів, що такі витрати пов`язані з розвитком певних здібностей дитини чи схильність їх саме до точних наук, зокрема математики.

Тому витрати за навчання у дитячому клубі «Пізнайко» у розмірі 6600 грн та 6200 грн не можуть братися до уваги судом.

Крім того, такими витратами не є подарунковий набір за 599 руб. та блендер за 899 руб. та витрати на їжу, зокрема, десерти, фруктове пюре.

Отже, загальна сума доведених позивачем витрат становить 3756,24 грн +1709,6 грн + 13447,7 грн + 7397,155 грн + 1528,81 грн + 70958,62 грн + 15750 грн + 1147,32 грн = 115695,445 грн, 1/2 від яких становить 57847,72 грн.

Одночасно з цим, апеляційний суд, враховуючи стан здоров`я відповідача та виходячи з положень викладених у ст. 185 СК України та постановах Верховного Суду, прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру витрат, які підлягають стягненню із ОСОБА_2 з 57847,72 грн до 45000 грн.

Доводи скаржника відносно того, що позивачем не було надано доказів того, що захворювання сина ОСОБА_3 в Україні не лікується та, що позивач самовільно вирішила лікувати його за кордоном, а тому вказані витрати не підлягають відшкодуванню, не заслуговують на увагу, виходячи з того що позивач, як мати з якою постійно проживає хвора дитина, та якій неодноразово рекомендували операційне втручання, визначаючи лікувальний заклад для проведення операції та лікування, маючи попередній досвід оперативного втручання, діяла як у найкращих інтересах дитини.

Крім того, даючи дозвіл на виїзд дитини за кордон в Російську Федерацію, відповідач був обізнаний із тим, де саме буде проведено операцію. Доказів того, що він пропонував проведення операцій в інших закладах, зокрема, в Україні, відповідачем надано не було.

Посилання ОСОБА_2 на те, що позивачем не доведено необхідності відпочинку дітей на морі, зокрема, в Готельному комплексі «Тройка» в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, спростовується довідками сімейного лікаря про перебування дітей на диспансерному обліку з діагнозом часті респіраторні захворювання, рецидивуючий обструктивний бронхіт, та потребою, у зв`язку з цим, їх оздоровлення влітку в умовах морського клімату (Чорне або Азовське море) (т.1 а.с.142, 143).

Крім того, враховуючи, вік, стан здоров`я дітей, необхідність постійного догляду за ними вказує на наявність необхідності у ОСОБА_1 особисто відвозити дітей на відпочинок. Доказів того, що відповідач, батько ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , мав намір відвести їх на відпочинок особисто, врахувавши рекомендації лікаря, матеріали справи не містять.

Доводи ОСОБА_2 відносно того, що в додаткові витрати на дітей не можуть входити витрати на ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, адже ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є малолітніми дітьми, які мають тяжкі захворювання, а тому не можуть самостійно, без супроводу дорослих, знаходитись на відпочинку чи лікуванні.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що заява про збільшення позовних вимог подана з порушенням вимог п. 2 ч. 2, ч. 5 ст. 49 ЦПК України також не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2018 року відкрито спрощене провадження у даній цивільній справі та призначено судове засідання на 10:00 16 серпня 2018 року (т.1 а.с. 77).

Заяву про збільшення розміру позовних вимог надано суду першої інстанції 10 серпня 2018 року, за 6 днів до першого судового засідання, тобто у відповідності до вимог ст. 49 ЦПК України (т.1 а.с. 140).

Крім того, відповідач ознайомився із відповідною заявою та подав відзив на неї (т. 1 а.с. 171).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки поданих та досліджених судом доказів та незгоди із висновками суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в силу п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 з вищенаведених підстав.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

18 грудня 2019 року ОСОБА_1 надала розрахунок розміру понесених нею судових витрат, згідно з якою вона просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 2000 грн витрат на правничу допомогу.

До заяви нею додано квитанцію від 24 липня 2018 року №14, Договір від 24 липня 2018 року про надання правничої допомоги адвокатом Шумейко В. І., Акт виконаних робіт по Договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 по справі № 703/746/18 від 18 грудня 2019 року в якому міститься детальний розрахунок (т. 1 а.с. 218-222).

Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, а також те, що позов задоволено частково на 61,18 %, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1223,60 грн витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 45000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 1223,60 грн витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 24 березня 2020 року.

Головуючий: Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко