Номер провадження 2-др/754/11/20
13 березня 2020 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого - судді Галась І.А.,
при секретарі - Гергель В.
у відсутності сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за заявою представника відповідачів - адвоката Войтенка Ігоря Васильовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витратв цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Автотрейд», ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області, ПП «Гунченко Т.М.» в особі ОСОБА_4 , 3-тя особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування державної реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсним договору купівлі - продажу,
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Автотрейд», ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області, ПП «Гунченко Т.М.» в особі ОСОБА_4 , 3-тя особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування державної реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсним договору купівлі - продажу залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При винесенні рішення судом не було вирішено питання про стягнення з Позивача на користь Відповідача судових витрат за правничу допомогу.

11 березня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Войтенка І.В. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що ознайомившись із вступною та резолютивною частиною рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.02.2020, ОСОБА_3 вважає, що під час ухвалення рішення, Деснянським районним судом м. Києва, питання про розподіл судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, надану ОСОБА_3 адвокатом Войтенком І.В. у зв`язку з розглядом позовної заяви ОСОБА_1 у цьому провадженні, судом не було розглянуто.

Відповідачем під час подачі відзиву на позовну заяву у самому відзиві зазначено суму витрат, які відповідач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, заявлено, про те, що докази витрат які відповідач поніс та очікує понести будуть подані після закінчення розгляду справи у суді першої інстанції, тому ОСОБА_3 вважає, що вказана заява подається із дотриманням строків

Вказано, що ОСОБА_3 не є спеціалістом в галузі права та вимушений користуватися професійною правничою допомогою адвоката на підставі ч. 1 ст. 15 ЦПК України та договору про надання правової допомоги від 03.09.2018 № 02/09-18.

Зазначено, що під час розгляду зазначеного цивільного провадження, у відповідності до умов договору про надання правової допомоги, ОСОБА_3 фактично поніс витрати на професійну правничу допомогу пов`язану з підготовкою та подачею відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , збір та подачу доказів, участь адвоката у судових засіданнях, у розмірі 10800.00 грн. Вказані витрати з урахуванням складності спору, Відповідач вважає спів мірними.

Посилаючись на вкладені обставини справи, відповідач просить суд: ухвалити додаткове рішення у справі 759/11830 19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Прогрес Автотрейд», ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області, ПП «Гунченко Т.М.» в особі ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування державної реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля.

19 березня 2020 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Шкурідіним Є.Є. поштовою кореспонденцією подано письмові заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. В яких зазначає, що додатковим рішенням Деснянський районний суд м. Києва повинен відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 10 800 грн., мотивуючи тим, що Відповідачем до Заяви про ухвалення додаткового рішення не надано доказів про те, що сума 10800 грн. дійсно була сплачена на рахунок Адвокатського бюро. Вважає, що на підтвердження сплати суду повинні були бути надані не тільки договір про надання правової допомоги, а й документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказано, що зважаючи на те, що доказів понесення витрат не надано, підстав для стягнення 10800 грн. з ОСОБА_1 не вбачається. А надані ОСОБА_7 документи, на його переконання, не є достатніми для того, щоб суд зробив висновок про доведеність понесення витрат на правову допомогу взагалі. Крім того, наголошено, що заявлені ОСОБА_7 витрати не є спів мірними. Вважає, що заявлені ОСОБА_7 витрати є неспівмірними, оскільки: не відповідають граничним розмірам компенсації витрат на правову допомогу; не відповідають складності справи та особливостям предмету спору.

Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК Україниу разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Судом вирішено розглянути заяву без повідомлення та виклику сторін у судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом заяви за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Право на професійну правничу допомогу гарантованост.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000 та від 30.09.2009 №23-рп/2009.

Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Вирішуючи питання про стягнення з Позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, то ч. 4 ст. 137 ЦПК передбачає, що він має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витратина підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.8 ст.141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020р.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунокє підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

До матеріалів справи долучено Договір про надання правової допомоги №02/09-18 від 03 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 з одного боку, та Адвокатським бюро «Войтенко та партнери» в особі керуючого - адвоката Войтенка Ігоря Васильовича. З іншого боку.

Відповідно до п.п.1.1. Договору - Клієнт доручає, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п.п.2.2. Договору - Адвокатське бюро бере на себе виконання наступних дій з надання правової допомоги:

?представництво інтересів клієнта в будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, міліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян;

?збирання відомостей про факти, які можуть бути виконані як докази у зв`язку з виконанням доручення;

?використання засобів захисту, передбачених КПК України, ЦПК України та іншими законами України;

?виконання інших дій, передбачених законодавством.

Відповідно до п.п.4.1. Договору - отримання винагороди Адвокатським бюро за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.

Відповідно до п.п.4.2. Договору - гонорар Адвокатського бюро за вказаним договором складається з вартості окремих послуг, яка визначена у додатку №1 до цього договору, який його невід`ємною частиною, та може виплачуватися поетапно.

Відповідно до п.п.4.3. Договору - Клієнт зобов`язується оплатити фактичні витрати Адвокатського бюро пов`язані з наданням правової допомоги клієнту. Оплата фактичних видатків, пов`язаних з виконанням доручення, не є гонораром Адвокатського бюро і не впливає на оплатність договору про надання правової допомоги. Фінансове зобов`язання клієнта про сплату гонорару виникає з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг (Додаток №2 до Договору) або в разі необхідності сплати передоплати (авансу) з моменту отримання Клієнтом рахунку-фактури, виданої адвокатським бюро.

Згідно Додатку до договору від 03.09.2018 №02/09-18 - Вартість окремих послуг адвокатського бюро за договором про надання правової допомоги від 03.09.2018 року №02/09-18 укладеного з ОСОБА_3 , зокрема:

?Підготовка позовної заяви/відзиву на позовну заяву/заперечення на відзив - від 2000 грн.;

?Підготовка клопотання, підготовка адвокатського запиту, підготовка заяви про видачу виконавчого листа про відкриття виконавчого провадження - 600 грн.;

?Додаткові пояснення у цивільній/господарській/адміністративній справі - 500 грн. сторінка;

?Участь у судових засіданнях: у будь-яких судах у межах м. Києва - 1500 грн.;

?Ознайомлення з матеріалами справи у суді в межах м. Києва - 800 грн.;

?Проведення усних консультацій, у т.ч. засобами телефонного або іншого зв`язку до 20 хв. 200 грн.; більше 20 хв. - 800 грн./год. (погодинно);

?Окреме отримання процесуальних документів у судах м. Києва - 400 грн.

Також, долучено Акт прийому передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 27.02.2020 року, відповідно до якого:

п.1 Адвокатське бюро передає, а Клієнт приймає юридичні послуги, що були надані за договором про надання правової допомоги № 02/09-18 від 03.09.2018 укладеним між Сторонами (далі - Договір)

п.2 За вказаним договором Адвокатським бюро надано, а Клієнтом приймаються наступні юридичні послуги:

п.п.2.1 вивчення позовної заяви ОСОБА_1 у справі №759/11830/19 про визнання реєстрації права власності на автомобіль за ОСОБА_1 недійсним, визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, яка розглядається Деснянським районним судом м. Києва (вартість складає 1000 грн.);

п.п.2.2. підготовка та подача до Деснянського районного суду м. Києва відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 у справі №759/11830/19 (вартість послуг складає 2800 грн.);

п.п.2.3. підготовка та подача додаткових доказів до Деснянського районного суду м. Києва відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 у справі №759/11830/19 (вартість послуг складає 1000 грн.);

п.п.2.4. прийнято участь у судових засіданнях у справі №759/11830/19, які відбулися у приміщенні Деснянського районного суду - 17.10.2019, 11.11.2019, 28.01.2019, 27.02.2019 (вартість послуг склала 1500*4=6000 грн.).

п.3 Вартість наданих послуг, відповідно до Додатку №1 до Договору загалом становить 10800,00 грн., які підлягають сплаті на користь Адвокатського бюро на протязі 3 днів з моменту підписання цього акту сторонами.

Крім того, долучено Звіт про виконану роботу на загальну суму 10800 грн. як Додаток №1 до Акту прийому-передачі наданих послуг від 27.02.2020 до договору від 03.09.2018 №02/09-18.

При цьому, представником позивача подано заперечення щодо стягнення вказаної суми витрат, у зв`язку із недоведеністю витрат відповідача на правничу допомогу саме такому розмірі, клопотання про зменшення відповідних витрат позивачем не заявлено.

Згідно ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з цим в матеріалах справи відсутні платіжні документи (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) про оплату послуг правової допомоги в сумі 10800 грн., тобто відсутні докази понесення заявлених до стягнення витрат.

Крім того, суд зауважує, що наданий Акт прийому передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 27.02.2020 року, містить невідповідності, а саме невірно зазначений номер справи №759/11830/19, тоді як вірно №754/11830/19. А також зазначено, що адвокат Войтенко І.В. приймав участь в судовому засіданні 17.10.2019 року, тоді як з протоколу судового засідання вбачається, що ОСОБА_7 не був присутній в судовому засіданні 17.10.2019 року, та було відкладено розгляд справи, зокрема, у зв`язку з неявкою Відповідача ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 800 грн.

На підстави викладеного, керуючись статтями 83, 127, 133, 137, 141, 246, 247, 263-265, 270, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення,у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Автотрейд», ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області, ПП «Гунченко Т.М.» в особі ОСОБА_4 , 3-тя особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування державної реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсним договору купівлі - продажу.

Відмовити у повному обсязі у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат, пов`язаних з професійною правничою (правовою) допомогою.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня проголошення додаткового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.

Головуючий: