Постанова

Іменем України

12 березня 2020 року

м. Київ

справа № 263/6670/14-ц

провадження № 61-17149св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року у складі колегії суддів: Кочегарової Л. М., Мальцевої Є. Є., Ткаченко Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 серпня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 532/зд-08-07. Відповідно до умов договору позивач зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 20 000 доларів США з розрахунку 14,60 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 01 серпня 2007 року по 31 липня 2022 рік.

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки від 01 серпня 2007 року № 532/зд-08-07/Р1 між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 , згідно з яким останній поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 01 серпня 2007 року № 532/зд-08-07.

Вказував, що станом на 10 червня 2014 року ОСОБА_1 не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 307 814 грн 46 коп.

Враховуючи вищевикладене банк просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість по кредитному договору на загальну суму 307 814 грн 46 коп.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2014 року у складі судді Ікорської Є. С. позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 307 814 грн 46 коп., яка утворилась станом на 10 червня 2014 року.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Судові рішення місцевого суду мотивовано тим, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, забезпечених порукою, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно з боржника та поручителя.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2014 року скасовано.

У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, направляючи позичальнику 01 липня 2009 року досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, банк змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому, звертаючись до суду 15 липня 2014 року, банк пропустив строк позовної давності, на застосуванні якої наполягав відповідач, що є підставою для відмови у позові відповідно до положень частини четвертої статті 267 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про стягнення відсотків у сумі 104 947 грн 82 коп. відмовити за відсутністю правових підстав їх нарахування.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У листопаді 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 березня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення апеляційним судом було неправильно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до частини другої статті 389 ЦПК України є підставою для касаційного оскарження.

Вказує, що апеляційним судом невірно було встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням ним умов кредитного договору станом на 10 червня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 307 814 грн 46 коп., яка складається з: 202 866 грн 64 коп. - заборгованість за кредитом; 104 947 грн 82 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Разом із тим, ТОВ «Укрпромбанк» направило йому вимогу від 01 липня 2009 року про дострокове повернення кредиту та сплати процентів у зв`язку з неналежним виконання зобов`язань і вимагало протягом 30 календарних днів з дати отримання відповідної письмової вимоги повернути в повному обсязі грошові кошти.

Таким чином, банк змінив строк виконання основного зобов'язання з 31 липня 2022 року на 01 серпня 2009 року.

Посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, у зв'язку з наведеним у банку були відсутні підстави для нарахування процентів за кредитним договором.

Вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків ухвалена з порушенням норм матеріального права, оскільки суд відмовив у задоволенні вказаної вимоги у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а мав би відмовити у зв`язку відсутністю правових підстав для нарахування відсотків.

Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 серпня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 532/зд-08-07, згідно з яким позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 20 000 доларів США з розрахунку 14,60 % річних за весь час фактичного користування кредитом строком до 31 липня 2022 року.

Згідно з договором поруки № 532/зд-08-07/Р1 від 01 серпня 2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 , останній поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 532/зд-08-07 від 01 серпня 2007 року.

Відповідно до договору від 30 червня 2010 року про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником ТОВ «Український промисловий банк»

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, апеляційний суд виходив із того, що банком було пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявляв відповідач, а тому відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що апеляційним судом було порушено норми матеріального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки в цій частині необхідно було відмовити у зв'язку з відсутністю підстав для їх нарахування після направлення досудової вимоги про повне погашення заборгованості, а не у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01 липня 2009 року ТОВ «Укрпромбанк» направляло Соколову Р. В. вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань і вимагало протягом 30-ти календарних днів з дати отримання відповідної письмової вимоги повернути в повному обсязі отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом за фактичний (неоплачений) період, пеню за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків, а також інші платежі, передбачені договором.

Згідно вказаної вимоги станом на 01 липня 2009 року загальна сума за договором становить 18 547,43 долара США, з них за кредитом - 18 222,24 доларів США, за нарахованими відсотками - 218,67 доларів США, за простроченими відсотками - 106,52 доларів США, пеня - 450 грн 71 коп. (58,99 доларів США).

Разом із тим, ані позивачем, ані відповідачем не було зазначено з наданням підтверджуючих доказів, коли саме позичальником були отримано зазначену вимогу. Отже, оскільки зміна строку відбувається протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги, а останній невідомий, тому визначити дату, з якою мало бути припинено нарахування процентів й, відповідно, дійсний розмір заборгованості за процентами неможливо.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження 14-96цс18) зазначено, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

З наведеного вбачається, що суд застосовує позовну давність у тих випадках, коли є підстави для задоволення позовних вимог, проте позивачем було пропущено передбачений законом строк для звернення до суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, врахувавши, що своїм неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором позичальником було порушено право банку, проте останній звернувся до суду з пропуском строку, передбаченого статтею 257 ЦК України, що і стало підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд мав відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за користуванням кредитом у зв`язку з відсутністю правових підстав для їх нарахування, не можуть бути прийняті судом, оскільки ОСОБА_1 не вказав, коли він отримав вимогу про дострокове повне виконання зобов`язань, що унеможливлює вирішення питання щодо часу, з якого банк не мав права нараховувати проценти.

Колегія суддів позбавлена можливості розмежувати розмір процентів, у стягненні яких слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності й за необґрунтованістю.

Крім того, відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотриманням вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановили правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовили ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович