УХВАЛА

24 березня 2020 року

м. Київ

справа № 381/1108/19

провадження № 61-4082ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано будинок, який знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0720 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2019 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

07 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на

правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 6 000,00 грн.

У іншій частині заяви відмовлено.

29 лютого 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить змінити додаткову постанову в оскаржуваній частині та ухвалити нову про задоволення заяви.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2020 року двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 525 500,00 грн (2 102,00* 250).

Ціна позову у даній справі становить 52 036,50 грн, яка станом на 01 січня

2020 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00х250=525 500,00).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 -

Панченко О. В., подавкасаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 176 ЦПК України, пунктом 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко