Номер провадження: 22-ц/813/1941/20
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/17591/16-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Плавич І.В. о 14 годині 57 хвилині 04 квітня 2019 року, повний текст рішення складено 08 квітня 2019 року,

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі - 83 186,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі - 3 000,00 грн. та судовий збір у сумі - 831,86 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 06.10.2016 року з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний їй автомобіль «Хюндай», державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.12.2015 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, штрафу в розмірі - 340 грн.. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, яким керував ОСОБА_2 , був застрахований у ПрАТ «УТСК», яке перерахувало їй страхове відшкодування у сумі - 49 000 грн.. Відповідно до Звіту № 11-011 про незалежну оцінку КТЗ від 30.10.2015 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить - 132 186 грн.. Вартість проведення експертизи становить - 800 грн.. Фактична вартість відновлювальних робіт, згідно рахунку-фактури від 06.10.2015 року, становить - 131 450 грн. Таким чином, розмір матеріальної шкоди становить - 83 186,00 грн. = 132 186,00 грн. - 49 000,00 грн..

На надання правової допомоги вона витратила кошти в розмірі - 3 000,00 грн. (а. с. 2 - 5).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.12.2016 року вищезазначений позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму майнової шкоди в розмірі - 83 186,00 грн. та судовий збір у сумі - 831,87 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріальна шкода позивачці завдана з вини відповідача. Згідно експертного висновку вартість відновлювального ремонту належного позивачці автомобіля становить - 132 186 грн. Страхова компанія, у якій був застрахований автомобіль відповідача, перерахувала ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі - 49 000 грн.. Тому, з відповідача підлягає стягненню - 83 186,00 грн. (а. с. 48 - 50).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.11.2017 року (а. с. 100 - 101) задоволено заяву ОСОБА_2 від 25.10.2017 року (а. с. 63 - 65) про перегляд вищевказаного заочного рішення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.12.2016 року скасовано. Справу призначено до розгляду в загальному порядку в судовому засіданні.

15.02.2018 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги. Просила стягнути з відповідача на її користь: 1) вартість відновлювального ремонту в розмірі - 82 450,00 грн.; 2) витрати пов`язані з проведенням експертного дослідження та відправлення телеграми в розмірі - 1 055,00 грн.; 3) відшкодування моральної шкоди в розмірі - 50 000,00 грн..

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 06.10.2016 року з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний їй автомобіль «Хюндай», державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.12.2015 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, штрафу в розмірі - 340 грн..

Відповідно до Звіту № 11-011 про незалежну оцінку КТЗ від 30.10.2015 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить - 132 186 грн.. Вартість проведення експертизи становить - 800 грн., витрати на відправлення телеграми - 225 грн..

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, яким керував ОСОБА_2 , був застрахований у ПрАТ «УТСК», яке перерахувало їй страхове відшкодування, з врахуванням ліміту відповідальності та франшизи, у сумі - 49 000 грн..

Фактична вартість відновлювальних робіт, згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів № 1 від 14.01.2016 року та № 2 від 11 лютого 2016 року становить - 131 450 грн. Таким чином, різниця між розміром фактично завданої шкоди та розміром сплаченого страхового відшкодування становить - 82 450,00 грн. = 131 450,00 грн. - 49 000,00 грн..

Внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди їй завдано також моральної шкоди, яка полягає у: - пошкодженні належного їй мана; - душевних страждання у зв`язку з пошкодженням майна; - фізичних стражданнях у зв`язку з ушкодженням її здоров`я; - зміні її психологічного стану (пригніченість, підвищена нервовість); - порушенні нормальних життєвих зв`язків у зв`язку з неможливістю використання автомобіля; - зниження її престижу. З врахування вищевказаного вважає, що у відшкодування моральної шкоди доцільним буде стягнення з відповідача на її користь - 50 000,00 грн. (а. с. 129 - 132).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засідання позов визнав частково, а саме в частині відшкодування майнової шкоди у розмірі - 23 602,26 грн.. У задоволенні інших позовних вимог просив відмовити.

Відзив на позов не надійшов.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2019 року вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму майнової шкоди в розмірі - 82 450,84 грн., суму моральної шкоди в розмірі - 7 000,00 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер - НОМЕР_1 .

06 жовтня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Хюндай», реєстраційний номер - НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Тойота», реєстраційний номер - НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер - НОМЕР_2 , по вулиці Стовбовій з боку вулиці Новікова у напрямку вулиці Боженко у м. Одесі, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку. При виникненні перешкоди для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив всіх заходів для зупинки або безпечного об`їзду, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», реєстраційний номер - НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який стояв попереду в попутному напрямку, який від удару відкинуло вперед на стоячий попереду автомобіль марки «Вольво», реєстраційний номер - НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , який у свою чергу відкинуло на стоячий попереду автомобіль марки «Хюндай», реєстраційний номер - НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 ..

У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Тілесні ушкодження отримала пасажир автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер - НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .

Згідно з постановою Малиновського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення №521/18274/15-п від 30 грудня 2015 року, суд установив наявність у діях ОСОБА_2 порушення пунктів 12.1., 12.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до судового рішення ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення.

Судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку.

Згідно висновку №10-011 з визначення вартості матеріального збитку власнику автомобіля «Хюндай», реєстраційний номер - НОМЕР_1 , 2007 року випуску, складеного спеціалістом-оцінювачем ОСОБА_6 від 04 квітня 2019 року, загальна сума відновлювального ремонту визначена у розмірі - 132 186,00 грн..

Згідно акту виконаних робіт №ОИ-00000496 від 11 лютого 2016 року, складеного ФОП ОСОБА_7 , загальна вартість відновлювального ремонту склала - 131 450,84 грн..

За виконання відновлювального ремонту ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_7 - 131 450,84 грн. = 40 000,00 грн. + 91 450,84 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 14 січня 2016 року на суму - 40 000,00 грн. та квитанцією до прибуткового касового ордера №2 від 11 лютого 2016 року на суму - 91 450,84 грн..

При новому розгляді справи за заявою сторони відповідача ОСОБА_2 призначалась судова авто-товарознавча експертиза. Згідно з експертним висновком судового експерта Одеського НДІСЕ Шпака О.В. від 06 лютого 2019 року, загальна сума відновлювального ремонту автомобіля марки «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу визначена у розмірі - 72 602,26 грн..

Згідно з поясненнями, наданими експертом у судовому засіданні, експертне дослідження виконувалось за матеріалами справи. Автомобіль марки «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_1 , безпосередньо експертом не досліджувався при складені висновку, оскільки на момент проведення експертизи вже був відремонтований.

Автомобіль «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував відповідач, був застрахований. Страхова компанія виплатила позивачці страхове відшкодування у розмірі - 49 000,00 грн..

Таким чином, за рахунок відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сума реальних збитків, понесених ОСОБА_1 на відновлення пошкодженого транспортного засобу згідно з квитанціями, за вирахуванням суми отриманого страхового відшкодування, а саме - 82 450,84 грн. = 131 450,84 грн. - 49 000,00 грн.. У зв`язку з вказаним, суд не погодився з доводами відповідача про стягнення майнової шкоди в розмірі - 23 602,26 грн., як різниці між визначеною висновком судової авто-товарознавчої експертизи від 06 лютого 2019 року сумою відновлювального ремонту в розмірі - 72 602,26 грн. та сумою отриманого ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі - 49 000,00 грн..

Суд також не погодився із позицією ОСОБА_1 про відшкодування за рахунок ОСОБА_2 суми понесених витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження (звіт №11-011 від 30 листопада 2015 року) та відправку телеграми в загальному розмірі - 1 025,00 грн. = 800,00 грн. + 225,00 грн.. Здійснення цих заходів було пов`язане із аварійним пошкодженням транспортного засобу, яке відбулось з вини відповідача ОСОБА_2 та необхідністю визначення суми майнової шкоди. Однак, платником за відповідними фінансово-платіжними документами є не позивач у справі ОСОБА_1 , а інша особа - ОСОБА_8 , що виключає можливість відшкодування цих витрат на користь позивача.

З акту судово-медичного дослідження (обстеження) №2568, складеного судово-медичним експертом Бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_9 за направленням старшого інспектора з ОД відділу ОМ ДТП, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця ДТП УДАІ ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_10 від 13 жовтня 2015 року, у ОСОБА_1 виявлені ушкодження лівого лицьового нерву, синці попереково-крижового відділу справа, ділянки правого колінного суглобу, які сукупно відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Суд погодився з тим, що позивачці у зв`язку з пошкодженням належного їй автомобіля, завданими тілесними ушкодженнями, внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, було заподіяно моральну шкоду. Однак, суму компенсації, яку заявила до стягнення позивачка, суд вбачає надмірною, що покладе на винувату особу надмірний тягар. Виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, зважаючи на необхідність забезпечення розумного балансу між інтересами сторін, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 суми компенсації моральної шкоди у розмірі - 7 000,00 грн..

Таким чином, перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 , а саме про стягнення з ОСОБА_2 : - суми майнової шкоди в розмірі - 82 450,84 грн.; - суми моральної шкоди в розмірі - 7 000,00 грн. (Т. 2, а. с. 28 - 34).

ОСОБА_11 в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині визначення розміру відшкодування майнової та моральної шкоди. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з нього відшкодування майнової шкоди в розмірі - 23 602,26 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі - 3 000,00 грн..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженій частині рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд не надав оцінки висновку судової авто-товарознавчої експертизи від 06.12.2019 року про, те що вартість відновлювального ремонту становить - 72 602,26 грн.. З наданих позивачкою платіжних документів вбачається, що майже усі деталі були відновлені, а не замінені. Сума відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та надмірною. Достатнім є відшкодування моральної шкоди в розмірі - 3 000,00 грн..

ОСОБА_1 згідно наявного у справі повідомлення про вручення поштового відправлення отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги. Правом надання відзиву не скористалася. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України дана справа відноситься до категорії малозначних.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, тому законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про необхідність стягнення відшкодування завданої майнової та моральної шкоди у визначеному судом розмірі. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

06 жовтня 2015 року з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний ОСОБА_1 автомобіль марки «Хюндай», реєстраційний номер - НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження. ОСОБА_1 , як пасажирка автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер - НОМЕР_1 , отримала також тілесні ушкодження.

Згідно з постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 30 грудня 2015 року, суд установив наявність у діях ОСОБА_2 порушення пунктів 12.1., 12.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили у встановленому законом порядку.

Згідно акту виконаних робіт №ОИ-00000496 від 11 лютого 2016 року, складеного ФОП ОСОБА_7 , загальна вартість відновлювального ремонту склала - 131 450,84 грн..

За виконання відновлювального ремонту ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_7 - 131 450,84 грн. = 40 000,00 грн. + 91 450,84 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 14 січня 2016 року на суму - 40 000,00 грн. та квитанцією до прибуткового касового ордера №2 від 11 лютого 2016 року на суму - 91 450,84 грн..

Страхова компанія виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі - 49 000,00 грн..

Між сторонами виникли деліктні правовідносини з відшкодування завданої майнової та моральної шкоди.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За правилами, передбаченими ст. ст. 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, який фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вин, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки беззаперечно встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 правильним є висновок суду про необхідність стягнення з нього на користь позивачки відшкодування майнової та моральної шкоди.

Доводи апелянта про те, що суд не надав оцінки висновку судової авто-товарознавчої експертизи від 06.12.2019 року про, те що вартість відновлювального ремонту становить - 72 602,26 грн., колегія суддів відхиляє, виходячи з положень ст. 1192 ЦК України та наявних у справі акту виконаних робіт №ОИ-00000496 від 11 лютого 2016 року, квитанціями до прибуткового касового ордера №1 від 14 січня 2016 року та №2 від 11 лютого 2016 року.

Доводи апелянта про те, що майже усі деталі були відновлені, а не замінені, сума відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та надмірною, колегія суддів відхиляє оскільки вони суперечать наявним у справі доказам, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд Одеської

області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе