Провадження № 2/742/1151/20
Єдиний унікальний № 742/2277/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Короткої А.О.,

при секретарі Сидоренко Ю.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Дуденок Оксана Олександрівна, до ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3 , про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 33/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь половину ринкової вартості, як компенсації в рахунок Ѕ частки, прав на транспортні засоби, придбані у шлюбі, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони з 16.12.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.03.2020 року, яке набрало законної сили 22.04.2020 року, був розірваний. Під час перебування у шлюбі подружжям було придбано житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Як зазначає позивачка, вказаний будинок було придбано за 9500 крб, з яких 3000 крб були її особистими коштами, знятими ОСОБА_1 з особового рахунку 13.08.1990 року та переданими одному з продавців цього ж дня. Так як оформлення документації займало деякий час, то нотаріально посвідчений договір було укладено лише 06.10.1990 року, а покупцем зазначено відповідача. Оскільки за придбання будинку ОСОБА_1 було внесено 3000 крб із 9500 крб, то фактично 8/25 частин цього будинку є її особистою власністю, а 17/25 частин - спільною сумісною власністю, де 17/50 (половина від 17/25) частин також є її власністю, тому нині вона і просить суд визнати за нею право власності на 33/50 (8/25+17/50) частини даного житлового будинку з належною частиною надвірних будівель. Вартість будинку згідно з експертною оцінкою від 16.06.2020 року складає 263374,00 грн, тому її частка відповідно коштує 173827,00 грн, з якої і сплачено судовий збір. Також у період шлюбу сторонами було придбано трактор колісний, марки XINGZHOUХТ-220, 2014 року випуску, вартість якого на момент звернення до суду склала 69550,00 грн, та автомобільVOLKSVGEN TRANSPORTER, вантажопасажирський-В, 2001 року випуску, білого кольору, вартістю 147125,00 грн. Транспорті засоби також були оформлені на ім`я відповідача та залишились у його користуванні.

Оскільки згоди на добровільний поділ вказаного вище майна між подружжям досягнуто не було, то позивачка і звернулася до суду з даним позовом, так як у позасудовому порядку вирішити цей спір не видалося можливим.

28.10.2020 року представником відповідача до суду був поданий відзив на дану позовну заяву, в якому відповідач визнав позовні вимоги лише частково, зазначивши про те, що нині спірний будинок був придбаний за спільні кошти подружжя, які фактично були їхньою заробітною платою, при цьому безпосередньо ОСОБА_2 була сплачена сума у двічі більша, ніж його дружиною, а тому твердження позивачки про необхідність окремого врахування витрачених нею 3000 крб не ґрунтується на нормах матеріального права. Щодо твердження позивачки про набуття відповідачем у власність вказаних транспортних засобів за рахунок спільних коштів подружжя, то це також не відповідає дійсності, оскільки такі хоч і були зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 , проте їх реальним покупцем була дочка сторін - ОСОБА_4 , яка придбала вказані транспортні засоби за її особисті кошти та кошти її чоловіка.

Після ознайомлення зі змістом відзиву позивачка подала до суду письмову заяву про зменшення та уточнення позовних вимог в порядку ст.49 ЦПК України про поділ спільного майна подружжя, в якій вже просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та стягнути з відповідача на її користь 114630,39 грн в рахунок компенсації Ѕ частини ринкової вартості трактора колісного марки XINGZHOU XT-220, 2014 року випуску, і Ѕ частини ринкової вартості автомобіля марки VOLKSVGEN TRANSPORTER, вантажопасажирський В, VIN код кузова НОМЕР_1 , 2001 року випуску, білого кольору.

У підготовче судове засідання сторони не з`явилися, але просили розглянути справу у підготовчому судовому засіданні без їх участі, при цьому представником позивачки була подана заява про підтримання уточнених позовних вимог відповідно до заяви від 04.12.2020 року, в якій вона також відмовилася від вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу (а.п.81), а представник відповідача подав заяву про визнання зменшених позовних вимог (а.п.80).

Положеннями ст.200 ЦПК України передбачено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 беззаперечно підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.

Як вбачається з копії заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.03.2020 року, яке набрало законної сили 22.04.2020 року, сторони з 16.12.1987 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду було розірвано (а.п.5).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 06.10.1990 року, зареєстрованого в реєстрі за №4957, ОСОБА_5 придбав у власність у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та розміщений на земельній ділянці розміром 600 м2 (а.п.6-7).

Згідно з довідкою №1035 від 14.05.2020 року, виданою КП «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради (а.п.10-12), право власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.1990 року, посвідченого Прилуцькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №4957 (а.п.9), що також підтверджується копією технічного паспорту на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами (інвентаризаційна справа №155).

Відповідно до копії висновку ПП «Експерт» від 16.06.2020 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 71,5 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_2 , станом на 31.05.2020 року без врахування ПДВ становить 263374,00 грн (а.п.13).

Як вбачається з інформації №01-13-24/1820 від 15.04.2020 року, наданої Головним управлінням Держпродспоживслужби в Чернігівській області, на ОСОБА_2 у період з 2010 року по теперішній час зареєстровано трактор колісний XINGZHOU XT-220, 2014 року випуску, свідоцтво НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , дата реєстрації 02.03.2016 року (а.п.14).

Згідно з наданою територіальним сервісним центром МВС №7442 інформацією №31/25/14-23 від 15.09.2020 року та копіями документів (а.п.36, 37-50) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , 24.12.2015 року придбав транспортний засіб VOLKSVGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_5 , вантажопасажирськийВ, VIN код кузова НОМЕР_1 , 2001 року випуску, білого кольору, та 12.03.2020 року продав вказаний автомобіль за ДКП ТСЦ 7442/2020/1984239 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до ч.4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом.

Частинами 1 та 3 ст.355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статті 60, 61 Сімейного кодексу України).

Правова конструкція статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

За змістом статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовий аналіз ст.60, 63, 69 СК України та ст.328, 331, 368, 372 ЦК України дає підстави для висновку про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 , а також трактор колісний марки XINGZHOU XT-220, 2014 року випуску, та автомобіль марки VOLKSVGEN TRANSPORTER, вантажопасажирськийВ, VIN, код кузова НОМЕР_1 , 2001 року випуску, білого кольору, які були придбані подружжям ОСОБА_9 за спільні кошти у період шлюбу, беззаперечно є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, тому визнання права власності на Ѕ частину спірного майна за кожним із сторін є цілком законним.

Задовольняючи даний позов, суд також враховує те, що у відповідності до приписів частини четвертої ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зменшені та уточнені позовні вимоги ОСОБА_10 визнані відповідачем безумовно, тому підлягають до задоволення без з`ясування і дослідження інших обставин справи (абзац третій пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення.

Роз`яснюючи положення процесуального закону, які визначають дії суду при визнанні позову відповідачем Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому пункту 24 постанови від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Тож, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до єдино можливого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Також частиною першою ст.142 ЦПК України та частиною третьою ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на вказані вище норми, позивачці слід повернути з державного бюджету сплачений нею судовий збір у сумі 1463,50 грн (50% від 2927,00 грн).

Решту суми понесених ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору відповідно у сумі 1463,50 грн вже слід стягнути на користь позивачки з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного та ст.8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.15, 319, 321, 325, 328, 331, 355, 368, 372 ЦК України, ст.57, 60, 61, 63, 69, 70 СК України, керуючись ст.2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 142, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ), представник позивача адвокат Дуденок Оксана Олександрівна (юридична адреса: АДРЕСА_4 ), до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_5 ) про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , 114630 (сто чотирнадцять тисяч шістсот тридцять) грн 39 к. в рахунок компенсації Ѕ частини ринкової вартості трактора колісного марки XINGZHOU XT-220, 2014 року випуску, та Ѕ частини ринкової вартості автомобіля марки VOLKSVGEN TRANSPORTER, вантажопасажирський В, VIN код кузова НОМЕР_1 , 2001 року випуску, білого кольору.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , з державного бюджету України 50 відсотків судового збору у сумі 1463 (одна тисяча чотириста шістдесят три) грн 50 к., сплаченого нею на підставі квитанції №37 від 25 червня 2020 року в Чернігівському облуправлінні АТ «Ощадбанк».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , 50 відсотків сплаченого нею судового збору в сумі 1463 (одна тисяча чотириста шістдесят три) грн 50 к.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 28.12.2020 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.О.Коротка