Справа №: 671/2156/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 березня 2020 року Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Ніколової С.В.

з участю секретаря судового засідання Хрупайло Т.В.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису у відкритому судовому засіданні в м.Волочиську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останньої на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України заборгованості за договором позики в сумі 13500 грн. 00 коп. та 2700 грн. 00 коп. процентів. В обгрунтування позову вказувала, що 12 липня 2019 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики, за яким вона позичила відповідачці грошові кошти в сумі 13500 грн., з терміном повернення до 12 серпня 2019 року та виплатою 20% від суми позики. Про вказане відповідачка власноручно склала та надала їй, позиваці, розписку, однак, всупереч умовам договору позики відповідачка грошові кошти не повернула та заперечує повернути їх в подальшому.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка, яка про час, місце та дату судового засідання повідомлена належним чином відповідно до вимог ЦПК України, в судове засідання не з`явилася. Тому, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, за згодою позивачки суд проводить заочний розгляд справи.

Дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розпискапозичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Судом встановлено, що 12 липня 2019 року відповідачка ОСОБА_2 отримала в борг від позивачки ОСОБА_1 13500 грн., які зобов`язувалася повернути до 12 серпня 2019 року, а також сплатити 20 процентів від суми позики, що підтверджується виконаною відповідачкою власноручно борговою розпискою.

Відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу.

Оцінюючи докази в їх сукупності та відповідно до наведених вимог Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що представлена позивачем розписка відповідачки як позичальника, є достовірним доказом в підтвердження вимог позивачки про стягнення з відповідачки 13500 грн. 00 коп. та 2700 грн. процентів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачкою, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки.

Керуючись ст.ст. 12, 49, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 526, 533, 1046, 1047, 1048, 1049, 1051 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13500 грн. 00 коп. боргу, 2700 грн. 00 коп. процентів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи: позивачка ОСОБА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; відповідачка ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: с. Соломна Волочиський район Хмельницька область.

Рішення складено 23 березня 2020 року.

Суддя