Провадження № 2/234/669/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Чернобай А.О.,

секретар судового засідання Ястребов А.О.,

за участю представника позивача адвоката Трофімчук В.В.,

представника відповідача - адвоката Берзінь С.Л.,

справа № 234/12151/18,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором надання послуг, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Краматорського міського суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором надання послуг.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 11 серпня 2015 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг № 77. За умовами договору позивачка передала відповідачу ювелірні вироби, що підтверджується відповідними реєстрами до договору відповідно до укладеного договору.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору, після виконання послуги за цим договором або спливу строку, вказаному у п. 2.1.1 договору, виконавець протягом трьох календарних днів зобов`язується повернути у повному обсязі та в тому стані, в якому вони були передані виконавцю всі ювелірні вироби із золота 585 проби замовнику, або їх повну вартість. На виконання умов договору позивачка передала відповідачу ювелірні вироби за наступними реєстрами: реєстр № 267 а від 10.11.2015 року, ювелірні вироби 585 проби вагою 232,08 грам; реєстр №472ок від 22.11.2015 року- ювелірні вироби 585 проби, вагою 717,82 грам; реєстр № 141 від 23.11.2015 року- ювелірні вироби 585 проби вагою 356,64 грам; реєстр № 388ок від 23.11.2015 року- ювелірні вироби 585 проби, вагою 734,17 грам. Відповідно до умов договору строки повернення ювелірних виробів настали, проте, станом на момент подачі позову ювелірні вироби позивачу не повернуто.

Згідно з п. 2.1.1 Договору строки повернення ювелірних виробів настають: згідно реєстру № 267-10.12.2015 року; реєстру № 472ок- 22.12.2015 року; реєстру № 141-23.12.2015 року; реєстру № 388ок-23.12.2015 рок. Відповідно до п. 4.2.1 договору, у випадку втрати, нестачі, пошкодження наданих замовнику ювелірних виробів із золота 585 проби, виконавець зобов`язаний відшкодувати замовнику їх повну вартість, розраховану виходячи з кількості та ваги втраченої або пошкодженої продукції, що розраховується із середньої вартості покупки-продажу золота у чистоті за поточним курсом Української біржі дорогоцінних металів на день пред`явлення вимоги, але не менше вартості, розрахованої згідно наказу по підприємству замовника щодо втановлення цін на виготовлення ювелірних виробів із золота, що діє на дату пред`явлення вимоги. Обов`язок провести такий розрахунок покладається на замовника. Враховуючи, що на момент пред`явлення позову відповідач не виконав зобов`язання за договором, а саме не повернув позивачці ювелірні вироби, позивачкою направлялись усні та письмові вимоги про виконання зобов`язання.

30.06.2016 року до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис за номером № 7011487 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 .

Згідно перерахунку золота у чистоту відповідач повинен повернути позивачці ювелірні вироби 585 проби, загальною вагою 2041,45 грам, що становить 1194,38 грам золота у чистоту (999,9 проба). Тобто відповідач повинен повернути позивачці борг у розмірі 1 257 431, 32 грн.

Згідно п. 4.3 Договору, у випадку неповернення ювелірних виробів, отриманих за цим договором, у встановлений у п. 2.1.1 даного договору строк та невідшкодування їх вартості згідно із п.4.2.1 договору, виконавець сплачує замовнику штраф, в залежності від кількості днів прострочення. П.4.3.3 договору у разі прострочення виконання зобов`язань, вказаних у п. 4.3 на строк більше 30 днів у розмірі 15 % від вартості неповернених ювелірних виробів. Сума штрафу за невиконання зобов`язання становить 188 614,70 грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачка просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1 257 431,32 грн., 3% річних за користування коштами у розмірі 99 216,47 грн., штрафні санкції у розмірі 15 % від суми боргу 188 614,70 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8810 грн.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06.02.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором надання послуг були задоволенні.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 21.10.2019 року прийнято заяву представника відповідача ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення від 06.02.2019 року по справі № 234/12151/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором надання послуг та призначено судове засідання на 05.11.2019 року на 15.00 годин.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 05.11.2019 року поновлено представнику відповідача ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 06.02.2019 року по справі № 234/12151/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором надання послуг та заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06.02.2019 року скасовано.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 21.12.2019 року продовжено строк проведення підготовчого провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором надання послуг на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 16.01.2020 року на 11.30 годин.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 16.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.02.2020 року на 14.00 годин.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи позовної заяви з підстав, зазначених у позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав частково та зазначив, що він отримав лом золота в 585 пробі вагою 234,02 грама, які не повернув. Вимоги в цій частині визнає та готовий здійснити виплату в грошовому еквіваленті на вагу 234,02 грама золота. Позовні вимоги в розмірі 1807,435 грам золота в грошовому еквіваленті не визнає, оскільки не отримував дані вироби та не надавав розписку про отримання такої ваги золота.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та суду пояснив, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнають частково, оскільки відповідач отримав лом золота в 585 пробі вагою 234,02 грама, які не повернув. Вимоги в цій частині визнають. Позовні вимоги в розмірі 1807,435 грам золота в грошовому еквіваленті не визнає, оскільки відповідач не отримував дані вироби та не надавав розписку про отримання такої ваги золота.

У судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання щодо спливу строку спеціальної позовної давності для вимоги про стягнення штрафу:

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Представник Позивача у позові як одну із позовних вимог вказує стягнення з Відповідача на користь Позивача штрафних санкцій (штрафу) в розмірі 15% від суми боргу в розмірі 188614,70 грн. згідно з п. 4.3.3. Договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Так, пунктом 2.1.1. Договору визначено строк не більше 30 календарних днів з дня підписання реєстру ювелірних виробів із золота 585 проби для надання Виконавцем за завданням Замовника визначених п. 1.4. Договору послуг. Реєстри до Договору підписані сторонами відповідно 10.11.2015 (№ 267), 22.11.2015 (№ 472ок) та 23.11.2015 (№ 141бн та

№ 388ок).

Розмір штрафу, передбаченого п. 4.3. Договору, залежить від кількості днів прострочення виконання зобов`язань, визначених п. 4.3. Договору. Позивач просить стягнути саме 15% від суми боргу у зв`язку з простроченням Відповідачем виконання зобов`язань за Договором більше ніж на 30 днів (п. 4.3.3. Договору).

Тобто, право вимоги на штраф у розмірі 15% виникло у Позивача з 09.01.2016 року по реєстру № 267, з 21.01.2016 року по реєстру № 472ок, з 22.01.2016 року по реєстрам №№ 141бн, 388ок, тобто після спливу 60 днів (30 днів за п. 2.1.1. + 30 днів за п. 4.3.3. Договору) з дня настання строку повернення ювелірних виробів за Договором.

З позовом представник Позивача звернувся до суду 10.08.2018 року, що підтверджується штампом суду на Позові.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, Позивач пропустив строк звернення до суду із вимогою про стягнення штрафу у розмірі 15% від суми боргу в розмірі 188 614,70 грн. за Договором. Тобто, Позивач пропустив спеціальний строк позовної давності в один рік для цієї позовної вимоги, про що заявляє Відповідач та його представник.

Тому відповідач та його представник заявляють про застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимоги Позивача про стягнення штрафу у розмірі 15% від суми боргу в розмірі 188614,70 грн. за Договором у зв`язку із пропуском Позивачем строку для пред`явлення такої позовної вимоги до Відповідача та просять відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Щодо правової природи Договору та наявності підстав для відповідальності за порушення грошового зобов`язання:

Згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до Постанови ВСУ від 18.04.2006 року у справі № 7/38-21/11 грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Згідно з Листом ВССУ №10-74/0/4-13 від 16.01.2013 «Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України» грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Пленум ВГСУ у Постанові №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» також висловив свою позицію із вказаного питання (п. 1.1.), визнавши, що: «грошовим, за змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК Украі?ни, є виражене в грошових одиницях (національніи? валюті Украі?ни чи в грошовому еквіваленті в іноземніи? валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншоі? сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання и?ого обов`язку. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першоі? відповідноі? оплати, тобто в якому передбачено передачу грошеи? як предмета договору або сплату і?х як ціни договору».

Тобто, грошове зобов`язання таке зобов`язання, предметом якого є здійснення грошового платежу (грошові кошти).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1. Ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, Договором у п. 1.1. визначено його предмет, який полягає у такому: «Виконавець за завданням Замовника, надає Замовнику послуги в обсязі та на умовах визначених цим Договором».

Згідно з пунктами 1.3. та 3.2. Договору він є оплатним: «За надання передбачених Договором послуг Замовник виплачує Виконавцю 300,00 гривень …».

Таким чином, Договір згідно з чинним цивільним законодавством є договором про надання послуг, при цьому він є консенсуальним, двостороннім, оплатним, строковим.

Однак, ювелірні вироби, які передавалися за Договором, та їх вартість не є предметом договору про надання послуг, оскільки в даному випадку сам Договір є змішаним (ч. 2 ст. 628 ЦК України), бо поєднує у собі окрім елементи договору про надання послуг та договору зберігання (ст.ст. 936-953 ЦК України).

Вказане підтверджується змістом Договору. Так, згідно з п. 1.4. Договору Виконавець повинен забезпечити схоронність ювелірних виробів із золота 585 проби. А відповідно до п. 2.1.3. Договору після виконання послуги за Договором Виконавець повинен протягом трьох календарних днів повернути всі ювелірні вироби із золота 585 проби.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Тому вважає, що позовна вимога Позивача про стягнення 3% річних у розмірі

99216,47 грн. є необґрунтованою, оскільки ювелірні вироби за Договором не були предметом договору про надання послуг, плата за які встановлена у сумі 300,00 гривень, вони (вироби) були предметом договору зберігання, бо Договір є змішаним. А тому положення ст. 625 ЦК України до даних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки неповернення ювелірних виробів може бути розцінене як шкода (збитки)

(ст. 22 ЦК України), які оцінюються у розмірі вартості втрати згідно зі ст. 951 ЦК України.

Вислухавши доводи сторін, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України - договір є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 615ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Угодами є вольові акти поведінки людей, при цьому вольовий характер угод виявляється у тому, що сторони, укладаючи угоду, мають намір досягнути певного правового результату. Внутрішнє бажання особи укласти ту чи іншу угоду й тим самим досягнути певного правового результату іменується волею. Однак наявність внутрішньої волі особи недостатньо для укладання угоди. Зовнішнє вираження внутрішнього бажання особи є волевиявлення.

Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким що, вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В судовому засіданні встановлено, що 11.08.2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг № 77 (а.с. 7-9).

Згідно п. 1.1 договору виконавець за завданням Замовника, надає Замовнику послуги в обсязі та на умовах визначених цим Договором.

Згідно п. 1.2 Виконавець залишається відповідальним перед Замовником за порушення договору в повному обсязі.

Згідно п. 2.1.7 виконавець зобов`язаний нести повну відповідальність за втрату або ушкодження ювелірних виробів Замовника, що знаходиться у виконавця за цим договором, незалежно від причини ушкодження або втрати, з моменту одержання ювелірних виробів від приймання їх в Замовника до повернення їх замовнику та в разі втрати ювелірних виробів, переданих за умовами цього договору, відшкодувати замовнику їх повну вартість, виходячи з кількості та ваги втраченої або пошкодженої продукції, згідно п. 4.2.1 договору.

На виконання умов договору позивачка передала відповідачу ювелірні вироби, що підтверджується реєстрами: реєстр № 267 а від 10.11.2015 року, ювелірні вироби 585 проби вагою 232,08 грам; реєстр №472ок від 22.11.2015 року- ювелірні вироби 585 проби, вагою 717,82 грам; реєстр № 141 від 23.11.2015 року- ювелірні вироби 585 проби, вагою 356,64 грам; реєстр № 388ок від 23.11.2015 року- ювелірні вироби 585 проби, вагою 734,17 грам. (а.с. 11-25)

17 червня 2016 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , та після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. (а.с. 28)

Відповідно до п. 2.1.3 Договору, виконавець зобов`язаний, після виконання послуги за цим договором або спливу строку, вказаному у п. 2.1.1 договору, виконавець протягом трьох календарних днів повернути у повному обсязі та в тому стані, в якому вони були передані виконавцю всі ювелірні вироби із золота 585 проби замовнику, або їх повну вартість. Факт повернення ювелірних виробів із золота 585 проби Замовнику фіксуються реєстром, який підписується обома сторонами, з зазначенням їх асортименту, кількості та ваги, вартості.

Пунктом 2.1.7 Договору встановлено, що виконавець зобов`язаний нести повну відповідальність за втрату або ушкодження ювелірних виробів замовника, що находяться у виконавця за цим договором, незалежно від причини ушкодження або втрати, з моменті одержання ювелірних виробів від приймання їх в замовника до повернення їх замовнику та у разі втрати ювелірних виробів, переданих за умовами цього договору, відшкодувати замовнику їх повну вартість, виходячи з кількості та ваги втраченої або пошкодженої продукції, згідно п. 4.2.1 Договору.

Відповідно до п. 4.2.1 Договору, у випадку втрати, нестачі, пошкодження наданих замовнику ювелірних виробів із золота 585 проби, виконавець зобов`язаний відшкодувати замовнику їх повну вартість, розраховану виходячи з кількості та ваги втраченої або пошкодженої продукції, що розраховується із середньої вартості покупки-продажу золота у чистоті за поточним курсом Української біржі дорогоцінних металів на день пред`явлення вимоги, але не менше вартості, розрахованої згідно наказу по підприємству замовника щодо встановлення цін на виготовлення ювелірних виробів із золота, що діє на дату пред`явлення вимоги. Обов`язок провести такий розрахунок покладається на замовника.

Відповідно до п. 2.4.4. замовник має право вимагати у разі неповернення ювелірних виробів із золота 585 проби наданих виконавцю за цим Договором їх повернення або відшкодування їх повної вартості.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка виконала свої договірні зобов`язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши останньому ювелірні вироби, визначені реєстрами: реєстр № 267 а від 10.11.2015 року, ювелірні вироби 585 проби вагою 232,08 грам; реєстр № 472ок від 22.11.2015 року - ювелірні вироби 585 проби, вагою 717,825 г; реєстр № 141 від 23.11.2015 року - ювелірні вироби 585 проби, вагою 356,647 г; реєстр № 388ок від 23.11.2015 року - ювелірні вироби 585 проби, вагою 734,175 г до договору про надання послуг. Оригинали даних реєстрів були оглянуті судом у судовому засіданні. Реєстри підписані сторонами та в реєстрі зазначена загальна кількість виробів та їх вага чистого золота.

У судовому засіданні представник відповідача не заперечував щодо підписання реєстрів відповідачем, а тому суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно того, що він отримував під реалізацію від позивача лише 234,02 грама виробів, а 1 807,435 грамів не отримував, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи реєстрами про отримання відповідачем ювелірних виробів масою 2040, 727 г., які підписані відповідачем, та суду не надано відповідно до п. 2.1.3 договору доказів повернення ювелірних виробів із золота 585 проби, які фіксуються реєстром, який підписується обома сторонами, з зазначенням їх асортименту, кількості та ваги, вартості.

Належних та допустимих доказів з приводу отримання відповідачем лише 234,02 грама ювелірних виробів представником відповідача суду не було надано.

В судовому засіданні встановлено, що у встановлений договором строк, відповідач не повернув позивачці ювелірні вироби, тим самим порушивши умови договору.

Відповідно до розрахунку боргу за основним зобов`язанням, сума основного боргу становить 1 257 431,32 грн. (а.с. 26)

Таким чином, суд приходить до висновку, що факт існування заборгованості за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, в зв`язку з чим вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 257 431,32 грн. є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій у розмірі 15% від суми боргу в розмірі 188 614,70 грн., суд приходить до наступного.

Як вбачається з розрахунку ставка штрафу за договором становить 15 % від суми боргу, що складає 188 614,70 грн. (а.с. 27)

У судовому засіданні представник відповідача заявив про застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог позивача про стягнення штрафу у розмірі 15% від суми боргу у зв`язку із пропуском позивачем строку для пред`явлення такої вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Пунктом 4.3.3 Договору встановлено, що у разі прострочення виконання зобов`язань, вказаних у п. 4.3 Договору на строк більше 30 днів - у розмірі 15 % від вартості неповернених ювелірних виробів із золота 585 проби, розрахованої згідно п. 4.2.1 даного Договору.

Згідно п. 4.2.1 Договору у випадку втрати, нестачі, пошкодження наданих Замовником ювелірних виробів із золота 585 проби, Виконавець зобов`язаний відшкодувати Замовнику їх повну вартість, розраховану виходячи з кількості та ваги втраченої або пошкодженої продукції, що розраховується із середньої вартості покупки продажу золота у чистоті за поточним курсом Української біржі дорогоцінних металів на день пред`явлення вимоги, але не менше вартості, розрахованої згідно наказу по підприємству Замовника щодо встановлення цін на виготовлення ювелірних виробів із золота, що діє на дату пред`явлення вимоги. Обов`язок провести такий розрахунок покладається на Замовника.

Так, пунктом 2.1.1. Договору визначено строк не більше 30 календарних днів з дня підписання реєстру ювелірних виробів із золота 585 проби для надання Виконавцем за завданням Замовника визначених п. 1.4. Договору послуг.

Згідно матеріалів справи вбачається, що Реєстри до Договору підписані сторонами відповідно 10.11.2015 року (№ 267), 22.11.2015 року (№ 472ок) та 23.11.2015 року (№ 141бн та № 388ок).

Розмір штрафу, передбаченого п. 4.3. Договору, залежить від кількості днів прострочення виконання зобов`язань, визначених п. 4.3. Договору. Позивач просить стягнути саме 15% від суми боргу у зв`язку з простроченням Відповідачем виконання зобов`язань за Договором більше ніж на 30 днів (п. 4.3.3. Договору).

Тобто, право вимоги на штраф у розмірі 15% виникло у Позивача з 09.01.2016 року по реєстру № 267, з 21.01.2016 року по реєстру № 472ок, з 22.01.2016 року по реєстрам №№ 141бн, 388ок, тобто після спливу 60 днів (30 днів за п. 2.1.1. + 30 днів за п. 4.3.3. Договору) з дня настання строку повернення ювелірних виробів за Договором.

З позовом представник Позивача звернувся до суду 10.08.2018 року, що підтверджується штампом суду на позовній заяві.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач пропустив строк звернення до суду із вимогою про стягнення штрафу у розмірі 15% від суми боргу в розмірі 188 614,70 грн. за Договором.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягненню штрафу в розмірі 15 % від суми боргу в розмірі 188 614,70 грн. необхідно відмовити.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки 3 % річних за користування коштами у розмірі 99 216,47 грн., суд приходить до наступного.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Зобов`язальні правовідносини, що можуть бути віднесені до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов`язань (наприклад, обов`язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов`язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.).

Правовідносини, що склалися між сторонами, не є зобов`язальними правовідносинами, які випливають із грошового зобов`язання, а тому застосування положення ст. 625 ЦК України не підлягають. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір за подачу позову покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 8 810 грн., таким чином, враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у сумі 7 128,34 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 8, 10, 12-15, 88, 215, 223, 224, 280 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 536, 615 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором надання послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , суму основного боргу за Договором про надання послуг № 77 від 11.08.2015 року в розмірі 1 257 431,32 грн. (один мільйон двісті п`ятдесят сім тисяч чотириста тридцять одна гривен тридцять дві копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 7 128,34 грн. (сім тисяч сто двадцять вісім гривень тридцять чотири копійки).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Повний текст рішення суду виготовлений 25.03.2020 року.

Суддя:

Рішення ухвалене і надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя: