УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

30 березня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

судді Борєйко О.М.
за участю секретаря судового засідання Юр`євої К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, що він за національністю є німець.
Заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 років померла бабуся заявника ОСОБА_3 , яка була по національністі німка. 17 серпня 1943 року відділом актів громадянського стану народного комісаріату внутрішніх справ СССР зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , актовий запис №22, місце реєстрації ст. Реген ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився батько заявника ОСОБА_2 . В його свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 в графі «батько» зазначено ОСОБА_4 , національність - «українець», в графі «мати» - ОСОБА_3 , національність - «німкеня».
ІНФОРМАЦІЯ_3 народився заявник. В свідоцтві про його народження серії НОМЕР_2 , яке видане повторно відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Соснівської районної ради народних депутатів м. Черкаси 20 червня 1995 року, в графі батько зазначений ОСОБА_2 , національність - «німець».
На час народження заявника, правилами реєстрації народження було встановлено, що національність дітей встановлюється за національністю батька. Таким чином, оскільки бабуся заявника за національністю була «німкеня», тому його батько також визнаний за національністю як «німець», в зв`язку з чим йому повинна була встановлена національність від батька - «німець».
Заявник вважає себе за національністю німцем, однак даний факт не підтверджується документально, оскільки в жодному документі не зазначено його національності.
Починаючи з 1992 року, на підставі постанови Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність.
Заявник звернувся до Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), але на особистому прийомі йому повідомили, що внести змінити до актового запису заявника і вказати національність дитини «німець» неможливо, оскільки в актовому записі про народження взагалі не передбачена графа «національність дитини».
На даний час у родині заявника передаються німецькі традиції. Встановлення факту приналежності до німецької національності заявнику необхідне для відновлення та збереження етнічного походження свого роду, а також для того, щоб скористатися пільгами, які гарантуються особам німецького походження. В подальшому, можливо, для виїзду на постійне місце проживання до Німеччини.
Заявник вважає, що за національністю він є німцем та захистити своє невизнане право щодо національності може виключно у судовому порядку, в зв`язку з чим звернувся до суду з даною заявою.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2020 року відкрито провадження за вказаною заявою.
Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі.
Представник заінтересованої особи - Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, вирішення заявлених вимог відніс на розсуд суду.
Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи провести без його участі, заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Враховуючи, що заявник та заінтересована особа у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.
Суд, врахувавши думку заявника та заінтересованих осіб, які викладені у їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до пункту 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила), відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.
Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу.
Зазначений Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року №70/99.
На даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.
Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.
Згідно ст.300 ЦК України, особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність.
Зазначене право підпадає під захист ст.8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.
Відповідно до ст.11 Конституції України, держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.
Згідно ст.3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікованої Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР), кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з цим не повинно зашкоджувати такій особі.
Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від 19 червня 2013 року, не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності до певної національності.
Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правового висновку, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №398/4017/18, справа за заявою особи про встановлення неправильності зазначення національності в актовому записі цивільного стану про народження не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року по справі №760/19921/16-ц.
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який міститься у постанові від 11 вересня 2019 року по справі №810/2732/18, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.255, 258, 260, 261, 293, 315 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Борєйко