справа № 489/4973/19 провадження №2/489/662/20
РІШЕННЯ

Іменем України

26 березня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПриватБанк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У червні 2019 року ПриватБанк звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1988,58 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог позивач вказав, що відповідач звернулася до ПриватБанку про надання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 06.09.2010, згідно якої отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 20.05.2019 утворилася заборгованість у розмірі 19888,58 грн., яка складається з 5509,51 грн. заборгованості по тілу кредиту, 2470,27 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. відсотків за користування кредитом, 10090,10 грн. пені, нарахованої за прострочене зобов`язання, 395,43 грн. пені, нарахованої за несвоєчасну сплату боргу від 100,00 грн., а також 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 923,27 грн. штрафу (процентна складова).

У відзиві на позовну заяву від 12.11.2019 представник відповідача вказала на визнання позову позивачем лише в частині заборгованості по тілу кредиту та штрафу в сумі 500,00 грн. В іншій частині вимог просила відмовити так як банком нарахована пеня поза межами строку позовної давності. Але із наданого позивачем розрахунку дані обставини достовірно не можна встановити. Крім того, одночасне стягнення пені та штрафів є наслідком покладення на відповідача подвійної відповідальності, що не може бути здійснено в силу положень статті 61 Конституції України.

У відповіді на відзив від 11.12.2019 представник позивача вказав, що пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. Тому, згідно зі статтею 61 Конституції України не обмежується розмір санкцій або їх набір при залученні до одного виду юридичної відповідальності. Штраф і пеня не є взаємовиключними видами неустойки. Крім того ЦК України не містить обмежень і заборон на одночасне застосування стороною за договором до винної сторони таких штрафних санкцій як штраф і пеня. Щодо терміну дії картки, представник позивача зазначив, що відповідач зверталася до ПриватБанку з заявою про перевипуск карти, тобто надання карти з новим строком дії, та здійснювала погашення заборгованості вже на перевипущену карту. Постільки перевипуск карти не являється укладенням нового кредитного договору в заповненні додаткових документів для перевипуску карти не мало необхідності, що не суперечить чинному законодавству України. Стосовно строку позовної давної вказав, що кредитна картка є поновлювольною кредитною лінією. Туму, клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, можу знову користуватися нею у межах строку дії картки. Позивач звернувся до суду з позовом 12.06.2019. Строк випущеної картки до грудня 2020 року, тому звернення до суду здійснено до спливу позовної давності.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.07.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання, призначене на 23.03.2020 09:10 годину, сторони не з`явилися.

У поданій до суду письмовій заяві представник ПриватБанку просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача та вирішення спору з урахуванням відззиву на позовну заяву.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

06.09.2010 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого позичальник отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Підписавши анкету - заяву відповідач надала свою згоду, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Одночасно з підписанням анкети-заяви 06.09.2010 відповідач підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить умови кредитування, нарахування процентів за користування кредитом, пені та штрафів.

Позивач додав до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на станом на 20.05.2019 утворилася заборгованість у розмірі 19888,58 грн., яка складається з 5509,51 грн. заборгованості по тілу кредиту, 2470,27 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. відсотків за користування кредитом, 10090,10 грн. пені, нарахованої за прострочене зобов`язання, 395,43 грн. пені, нарахованої за несвоєчасну сплату боргу від 100,00 грн., а також 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 923,27 грн. штрафу (процентна складова).

Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача, в т.ч. постійне поповнення карткового рахунку відповідачем, позивач підтвердив випискою по основній карті: НОМЕР_1 Валюх ОСОБА_2 за період з 01.01.1999 по 23.07.2019, а також довідкою про картки видані відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору: 595385, дата відкриття 06.09.2010, термін дії до 06/14; 719757, дата відкриття 25.07.2014, термін дії до 07/16; 148571, дата відкриття 07.12.2016, термін дії до 12/20; 148571, дата відкриття 13.02.2017, термін дії до 12/20.

Таким чином, надані позивачем докази підтверджують користування кредитними коштами відповідачем, в т.ч. і погашення заборгованості.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання.

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач розуміла Умови та Правила надання банківських послуг, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів) тощо.

Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити вносить відповідні зміни до умов та правил споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

За такого, суд не може розцінювати додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, як належний доказ.

Між тим, як вбачається із підписаної сторонами анкети-заяви вона хоча не містить умов про нарахування процентів та встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у виді грошової суми та її визначеного розміру, але такі умови містить підписана відповідачем Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Отже, так як анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та довідкою про умови кредитування, передбачено нарахування платежів за кредитом, які просить стягнути позивач, а фактичне отримання кредиту та користування кредитними коштами підтверджується випискою по основній карті відповідача, які є належними, допустимими і достовірними доказами та які не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, яка складається із поточної та простроченої заборгованості в сумі 7979,78 грн. (5509,51 + 2470,27 грн.).

Як встановлено судом з матеріалів справи, разом з анкетою заявою відповідач підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить умови кредитування, нарахування процентів за користування кредитом, пені та штрафів.

Згідно розрахунку позивача розмір заборгованості по відсоткам відсутній, а тому вирішенню підлягають вимоги в частині стягнення неустойки (штраф, пеня).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За такого, з позичальника за порушення строків виконання грошових зобов`язань може бути стягнутий тільки один вид неустойки.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 по справі № 6-2003цс15та постановах Верховного Суду від 03.10.2018 по справі № 366/1358/16-ц, 14.01.2020 по справі № 765/2104/13-ц та 26.02.2020 по справі № 442/4445/15-ц.

Тому, враховуючи обставини справи, розмір заборгованості за тілом кредиту, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача штрафи в розмірі 500 гривень та 5% від ціни позову, що становить 923,27 грн., всього штрафів на загальну суму 1423,27 грн., відмовивши у стягненні пені, з метою запобігання подвійного притягнення відповідача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань по сплаті кредиту та процентів.

За такого, суд вважає безпідставними доводи представника позивача, які викладі у відповіді на відзив, про можливість одночасного покладення на позичальника юридичної відповідальності у вигляді штрафів та пені за порушення грошових зобовязань.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача 5509,51 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2470,27 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту та штрафів 500,00 грн. фіксована частина і 923,27 грн. процентна складова, всього 9403,05 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Так як позовні вимоги задоволені частково в сумі 9403,05 грн., відповідно до статті 141 ЦПК України, пропорційно задоволеному позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908,05 грн. (1921,00 * 47,27%).

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 06.09.2010, яка складається із 5509,51 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2470,27 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту та штрафів 500,00 грн. фіксована частина і 923,27 грн. процентна складова, всього на суму 9403,05 грн. та судовий збір в розмірі 908,05 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д;

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 26.03.2020.

Суддя І.В.Коваленко