ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3839/20 Справа № 181/484/19 Суддя у 1-й інстанції - Літвінова Л. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку ст.625 ЦК України, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2019 року АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку ст.625 ЦК України.

Вказували, що 24 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», укладено кредитний договір №Ф/08-09, за яким останній ОСОБА_1 кредит у розмірі 290 837,00 доларів США, строком з 24 квітня 2008 року по 24 квітня 2015 року, шляхом видачі готівки через касу банку, цільове призначення: на придбання земельних ділянок в с.Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області.

Зазначали, що банк зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 290 837,00 доларів США. Внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором у відповідача утворилась сума заборгованості, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 08 квітня 2019 року складає 280 196,00 доларів США.

Вказували також на те, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, розмір 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, які підлягають сплаті за період з 01 вересня 2018 року по 01 квітня 2019 року становить 4 905,13 доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з 01 вересня 2018 року по 01 квітня 2019 року, що становить 4 905,13 доларів США та судовий збір у сумі 1 988 грн.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року у задоволенні позову АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована наступним: внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами спраи, що 24 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», укладено кредитний договір №Ф/08-09.

Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. вказаного кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 290 837,00 доларів США, строком з 24 квітня 2008 року по 24 квітня 2015 року, шляхом видачі готівки через касу банку, цільове призначення: на придбання земельних ділянок в с.Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі шляхом видачі відповідачу кредиту в розмірі 290 837,00 доларів США. В свою чергу, позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 24 квітня 2015 року, відповідно до п. 2.1. кредитного договору. Внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором у відповідача утворилась сума заборгованості, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 08 квітня 2019 року складає 280 196,00 доларів США.

31 жовтня 2018 року рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області в задоволені позову ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Підставою відмови стало застосування судом строків позовної давності.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропуском позовної давності, то в задоволенні позову про стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання слід відмовити за безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наявність рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року, яким відмовлено в задоволені позову ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. За встановлених у даній справі обставин не можна вважати таке прострочення триваючим.

Що стосується посилання апеляційної скарги на висновок Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16, то вони є безпідставними, так як фактичні обставини у справі, яка переглядається, є відмінними.

Так, у справі №127/15672/16 до звернення кредитора з позовом в порядку ст.625 ЦК України, він звертався до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості та цей позов було задоволено, відповідне рішення набрало законної сили, в той час як у даній справі, кредитор до пред`явлення позову в порядку ст.625 ЦК України звертався з позовом до відповідача, втім йому було відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

(1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

(2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

(3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

У справі, що переглядається АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» просило стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 вересня 2018 року по 01 квітня 2019 року. Оскільки рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3% річних у справі, що переглядається, були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 березня 2019 року за результатами перегляду справи №757/44680/15-ц.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» залишити без задоволення.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 березня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.