Провадження № 2/712/40/20
Справа № 712/1901/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ТІТОВА О.І.

з участю адвоката ТКАЧЕНКО В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (проживає АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , (проживають АДРЕСА_2 ) третя особа: Регіональний Сервісний Центр МВС України в Черкаській області (юридична адреса м. Черкаси вул. Лесі Українки, 21) про стягнення грошових коштів за Ѕ частину майна, спільно нажитого в шлюбі подружжям,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за Ѕ частину майна, спільно нажитого в шлюбі подружжям, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1995 року. 03 лютого 2017 року шлюб з відповідачем розірвано. Під час шлюбу ними нажито спільне майно, а саме: автомобіль Део Нексія, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору. Автомобіль було придбано в кредит від 09 червня 2008 року за 57 100 грн.

Оскільки з червня 2016 року вони з відповідачем разом не проживали, він без її згоди 21 липня 2017 року продав вказаний автомобіль за договором купівлі-продажу їхньому спільному синові ОСОБА_6 . Під час оформлення договору купівлі-продажу автомобілю було змінено державний номерний знак з СА6374АР на НОМЕР_2 .

Про те, що відповідач продав автомобіль їхньому синові, вона не знала, дізналася лише в кінці дня 21 липня 2017 року, про що їй повідомив син, показавши договір купівлі-продажу вказаного автомобіля. Вважає, що син ОСОБА_6 є добросовісним набувачем автомобіля, оскільки придбав автомобіль у відповідача по договору купівлі-продажу, за що відповідно сплатив відповідачу кошти.

На час розподілу спільного майна подружжя проведена автотоварознавча експертиза від 19 вересня 2017 року, згідно якої вартість автомобіля оцінена в 88 608 грн.

Тому просить стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь грошові кошти в сумі 44 304 грн. за Ѕ частину автомобіля Део Нексія, д.н.з. НОМЕР_2 , сірого кольору.

Ухвалою від 16 квітня 2018 року відрито провадження по справу та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін.

30 липня 2018 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, по яких також просила визнати договір купівлі-продажу автомобіля Део Нексія, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 від 21 липня 2017 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , недійсним.

Ухвалою суду від 31 липня 2018 року ОСОБА_6 було залучено до участі в справі в якості співвідповідача, виключивши його з числа третіх осіб.

Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року провадження по справі було зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_6 на військовій службі.

Ухвалою від 24 травня 2019 року провадження по справі поновлено.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_6 та його адвокат Ткаченко В.Л. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Регіонального Сервісного Центру МВС України в Черкаській області в судовому засіданні у вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факт та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1995 року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2017 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також на даний час є повнолітнім.

Позивач вказує, що в період шлюбу ними спільно з ОСОБА_5 було придбано автомобіль Део Нексія, д.н.з. НОМЕР_1 , який в подальшому він без її згоди та відому продав згідно договору купівлі-продажу від 21 липня 2017 року їхньому синові ОСОБА_6 .

Рішенням Соснівського районного суду м Черкаси від 06 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, позовні вимоги були задоволено частково та визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_3 . В решті позовних вимог було відмовлено. Зокрема, судом вказано, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на Ѕ частку автомобіля та сплати компенсації в розмірі 50% його вартості не підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що спірний автомобіль належить ОСОБА_6 . Вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу даного автомобіля недійсним позивачем не заявлялися.

Відповідно позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачі про стягнення грошових коштів за Ѕ частину майна, спільно нажитого в шлюбі подружжям, та визнання договору купівлі-продажу вказаного автомобіля недійсним.

В даному випадку позивач посилається на ту обставину, що спірний автомобіль є в силу вимог сімейного законодавства спільною власністю, який набутий у шлюбі, а договір купівлі-продажу автомобіля, укладений без її згоди та відому, що є підставою для визнання його судом недійсним.

Суд, оцінивши надані сторонами доказами, приходить до наступного.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном.

Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Отже, спірний автомобіль придбано сторонами під час перебування у шлюбі, тобто він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 21 липня 2017 року було укладено в Сервісному центрі № 7141 РСЦ МВС в Черкаській області договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7141/2017/550448. Предметом договору був автомобіль марки DAEWOO NEXIA, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску. За домовленістю ціна між сторонами вказана 80 690 грн.

В судовому засіданні позивач наполягала на тому, що даний договір був укладений між її сином та колишнім чоловіком без її письмової згоди.

Допитаний в судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 в якості свідка, суду пояснив, що за згодою з позивачкою автомобіль було переоформлено на їх спільного сина ОСОБА_6 . Кошти за автомобіль ні під час, ні після його оформлення, не передавалися. Тобто, укладення вказаного договору, мало на меті лише оформлення на сина права власності на автомобіль. Вказане оформлення було вчинено саме в такій формі, оскільки вона була найбільш простіша та фінансово доступніша для сторін. На момент його укладення він з ОСОБА_4 перебував ще у зареєстрованому шлюбі, а тому вони між собою домовилися, що меншому синові буде передана частка в їх спільній квартирі, а старшому синові автомобіль.

Вказані обставини були також підтверджені в судовому засіданні і відповідачем ОСОБА_6 .

Суд звертає увагу позивача на ту обставину, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у справі від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні не встановлено підстав для визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля, укладеного між відповідачами недійсним, так як суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі діяли недобросовісно, зокрема, що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Позивач в судовому засіданні не надав доказів на спростування доводів відповідача. З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача щодо домовленості на переоформлення транспортного засобу на їх спільного сина. При цьому, суд також враховує, що оспорюваним договір укладений між близькими родичами.

Таким чином, оскільки сторони на час розгляду справи у суді перебувають у дуже складних неприязних стосунках, що ґрунтуються на спільних образах, окрім пояснень сторін, суду не було надано жодного доказу на підтвердження чи спростування доказів та обставин, пов`язаних з продажем автомобіля, суд приходить до висновку щодо недоведеності вказаних у позові обставин та відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки суд вирішив відмовити в задоволенні позову, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 355, 369 ЦК України, ст.ст. 60, 65, 70 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 25 березня 2020 року.