Постанова

Іменем України

18 березня 2020 року

м. Київ

справа № 191/2017/15-ц

провадження № 61-10449св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за первісним та зустрічним позовами - Іларіонівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області,

відповідач за зустрічним позовом - Ленінська районна рада

м. Дніпропетровська,

третя особа - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду

від 27 лютого 2019 року у складі судді Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_2 , Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом. Посилалась на те, що ОСОБА_4 на підставі договору дарування належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями на АДРЕСА_1 . Із травня 1996 року

до ІНФОРМАЦІЯ_1 вона та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю

в указаному будинку, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права

та обов`язки, але шлюб не зареєстрували. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. За життя він склав заповіт на її ім`я, але той був визнаний недійсним. Після його смерті відкрилася спадщина на вказаний вище будинок. 30 серпня 2014 року вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно (в порядку спадкування за заповітом), проте отримала відмову через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. Встановлення юридичного факту її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини має значення для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг, вона відповідно до статті 1264 ЦК України має право на спадкування за законом у четверту чергу як така, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивач просила суд встановити факт, який має юридичне значення, про те, що з травня 1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 вони зі ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , тобто до дня смерті ОСОБА_4 , та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок загальною площею 32,8 кв. м, житловою площею 14,9 кв. м, з господарськими спорудами та будівлями на АДРЕСА_1 .

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом

до ОСОБА_1 , Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Ленінської районної ради м. Дніпропетровська

про встановлення факту родинних зв`язків, посилаючись на те, що 14 лютого

2014 року вона подала до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки є два спадкоємці на майно померлого. Документів на житловий будинок, розташований на АДРЕСА_1 , вона не має. Просила суд встановити факт родинних зв`язків, а саме те, що вона, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є троюрідною племінницею ОСОБА_4 ,

який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове, і є родичем шостого ступеня споріднення; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будинок, розташований на АДРЕСА_1 , загальною площею 32,8 кв. м, житловою площею 14,9 кв. м та на господарські споруди і будівлі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 26 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті ОСОБА_4 . Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який померІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок загальною площею 32,8 кв. м, житловою площею 14,9 кв. м, з господарськими спорудами та будівлями, розташований

на АДРЕСА_1 . В іншій частині позову ОСОБА_1 та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, апеляційну скаргу на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2016 року, подану ОСОБА_3 , особою, яка не брала участі у справі, але, на її думку, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції вирішено питання про її права, повернено заявнику.

Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив з того, що

ОСОБА_3 не брала участі у справі, а оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки

не вирішувалося, оскаржуване рішення будь-яких висновків щодо ОСОБА_3

не містить.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 22 травня 2019 року, ОСОБА_3 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року скасувати й передати справу на розгляд

до апеляційного суду.

На обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що апеляційний суд всупереч статті 357 ЦПК України дійшов помилкових висновків про те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, оскільки рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2016 року, яким встановлено факт проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, стало єдиною підставою для оспорювання в судовому порядку її права власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка раніше перебувала у власності ОСОБА_4 і яка, на думку ОСОБА_1 , входить

до спадкової маси після смерті ОСОБА_4 , право власності

на яку заявник набула за договором купівлі-продажу.

Доводи інших учасників справи

24 липня 2019 рокудо Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якому вона просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін. Мотивуючи відзив, ОСОБА_1 зазначила, що апеляційна скарга ґрунтується на припущеннях, належних доводів щодо порушення апеляційним судом процесуальних прав ОСОБА_3 скарга не містить.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу

№ 191/2017/15 із Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року справу призначено

до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Апеляційний суд встановив, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2016 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , зокрема встановлено факт, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , - до дня смерті ОСОБА_4 .

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі посилалась на те, що хоча участі у розгляді справи вона не брала, але зазначеним рішенням вирішено питання про її права та інтереси, а тому вважає, що має право на його оскарження в апеляційному порядку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». У частині другій розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року Верховний Суд здійснює у порядку та за правилами ЦПК України в редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено,

що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Цивільний процесуальний кодекс України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.

Так, відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи,

які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи

та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи

чи інтереси. Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити

в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 вказувала, що оскаржуваним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2016 року вирішено питання

про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, оскільки рішення про встановлення факту проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу стало єдиною підставою для оспорювання в судовому порядку її права власності на квартиру

АДРЕСА_2 , право власності на яку вона набула

за договором купівлі-продажу. Вказана квартира раніше перебувала у власності ОСОБА_4 і, на думку ОСОБА_1 , входить до спадкової маси після його смерті.

Частиною п`ятою статті 357 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга

не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також якщо: 1) апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права

її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено;

2) до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження особа,

яка подала скаргу, подала заяву про її відкликання; 3) скаргу подано в інший спосіб, ніж до суду апеляційної інстанції; 4) скаргу подано на ухвалу,

що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повертаючи ОСОБА_3 її апеляційну скаргу, апеляційний суд не врахував, що вона звернулась до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про її права та інтереси (частина перша статті 352 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Тобто апеляційний суд повинен був відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , а в разі з`ясування, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки заявника не вирішувалося, - закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня

2019 року у справі № 235/2452/16 (провадження № 61-3433св19) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд неправильно застосував норми статей 357, 358 ЦПК України, діяв формально, що призвело до порушення права на доступ до суду, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 129 Конституції України, а тому оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими і достатніми для скасування ухвали апеляційного суду й направлення справи на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвали суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, справа передається на розгляд суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на те що суд апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження допустив порушення норм процесуального права, така ухвала підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове рішення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Іларіонівської селищної ради Синельниківського району, третя особа - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності

на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Ленінської районної ради м. Дніпропетровська, третя особа - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних зв`язків направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною

та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун