провадження № 22-ц/824/588/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», поданою представником - Танцюрою Юлією Борисівною на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно. Свої вимоги мотивувало тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,1151 га з кадастровим номером :03:003:0026, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 07.08.2014 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ Агрофірма «Матюші» договір оренди землі № б/н, за яким передав в оренду вказану земельну ділянку. 26.01.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Журов О.В. прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за позивачем за індексним номером 18863680. Наприкінці грудня 2017 року позивач отримав від ОСОБА_1 повідомлення про розірвання Договору оренди з позивачем в односторонньому порядку за вих. № б/н від 26.12.2017 року. Повідомлення про розірвання було мотивоване тим, що нібито ТОВ Агрофірма «Матюші» не виконало належним чином зобов`язання щодо сплати відповідачу ОСОБА_1 орендної плати за 2016, 2017 роки. Позивач вважає, що підстав для розірвання Договору оренди в односторонньому порядку у орендодавця не було, оскільки ТОВ Агрофірма «Матюші» належним чином сплатило відповідачу орендну плату за 2016, 2017 роки. В лютому 2018 року з відомостей ДРРПНМ позивачу стало відомо, що 28.12.2017 року на підставі повідомлення ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В . прийняла рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку з індексним номером 39022607. Крім того, позивачу стало відомо, що 29.12.2017 року ОСОБА_1 уклав з ТДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди № б/н, за яким передав останньому в оренду вказану земельну ділянку, 05.01.2018 року державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на цю земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з індексним номером 39124104. Позивач вважає, що внаслідок розірвання відповідачем ОСОБА_1 . Договору оренди з позивачем в односторонньому порядку за відсутності правових підстав і передачі земельної ділянки в оренду ТДВ «Шамраївський цукровий завод» за оспорюваним договором позивача незаконно було позбавлено права оренди земельної ділянки.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» задоволено частково. Визнано недійсним, вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку Договору оренди № б/н від 07.08.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 за вих. № б/н від 26.12.2017 року. Визнано недійсним Договір оренди землі № б/н від 29.12.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки площею 2,1151 га з кадастровим номером :03:003:0026. В решті вимог - відмовлено. Стягнуто з відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. про державну реєстрацію припинення права оренди: індексний номер: 39022607 від 28.12.2017 року 12:16:11; скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди індексний номер: 39124104 від 05.01.2018 року 16:35:45 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.Також, просило змінити судове рішення в частині мотивів задоволення позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину ОСОБА_1 щодо розірвання договору оренди, здійснити новий розподіл судових витрат за розгляд справи.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Представник позивача в судовому засіданні просила апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася, проте, їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено 07.08.2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 було укладено Договір оренди землі №б/н (том 1, а.с. 10-11), за яким останній передав позивачу в оренду земельну ділянку площею 2,1151 га з кадастровим номером: :03:003:0026 строком на 10 років, зі сплатою орендної плати, яка нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1913,84 грн. Додаткові умови: оранка, культивація, збір зернових на присадибній ділянці орендодавця площею до 0,30 га буде проводитись безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви, в розмірі 200 (двісті) гривень, в разі смерті Орендодавця допомога на поховання в розмірі 500 (п`ятсот) гривень або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням. Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без врахування індексів інфляції. Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 років за взаємною згодою сторін.

За п.32 цього договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором; внаслідок випадкового знищення чи пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до п.33 договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки, встановлені договором.

26.01.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Журов О.В. прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за позивачем за індексним номером 18863680 (том 1, а.с.18).

Встановлено, що наприкінці грудня 2017 року позивач отримав від ОСОБА_1 повідомлення про розірвання Договору оренди з позивачем в односторонньому порядку за вих. № б/н від 26.12.2017 року, яке мотивоване невиконанням ТОВ Агрофірма «Матюші» зобов`язань щодо сплати орендної плати за 2016, 2017 роки (том 1, а.с.19).

28.12.2017 року на підставі повідомлення ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В . прийняла рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку з індексним номером 39022607 (том 1 а.с.29).

29.12.2017 року ОСОБА_1 уклав з Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» договір оренди землі б/н, за яким передав останньому в оренду вищевказану земельну ділянку.

05.01.2018 року державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на цю земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з індексним номером 39124104 (том 1 а.с.29).

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив з того, що повідомлення ОСОБА_1 про розірвання договору в односторонньому порядку від 26.12.2017 року не може вважатися правомірним одностороннім правочином, оскільки в договорі не прописана процедура його реалізації, ОСОБА_1 діяв на власний розсуд, бо п.33 договору не обумовлено порядку його дій у разі розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. А так як між сторонами існує спір щодо належного виконання орендарем своїх зобов`язань, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною на підставі ч.2 ст.651 ЦК України. Позивач підставою для свого позову зазначав обставини, щодо належного виконання ним договору, а саме своєчасну сплату ним орендної плати, а тому доводив відсутність взагалі підстав для застосування п.33 Договору оренди і початку процедури його розірвання. Однак, суд першої інстанції цим обставинам не дав своєї оцінки і задовольнив позов з інших підстав, а саме, у зв`язку з відсутністю порядку одностороннього розірвання договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування оскаржених рішень державних реєстраторів про припинення державної реєстрації права оренди на Земельну ділянку за ТОВ Агрофірмою «Матюші» та про державну реєстрацію права оренди на таку Земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», суд першої інстанції зазначив про невірно обраний позивачем спосіб захисту і виходив з того, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав чи їх припинення вичерпує свою дію із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому, після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст.13 вказаного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.21 вказаного Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтею 22 вказаного Закону встановлено, що орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Положеннями ст.32 даного Закону передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодженняоб`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використаннюземельної ділянки, а також на підставах, визначенихЗемельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом «д» ч.1 ст.141 ЗК України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Разом з тим згідно із ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Під час розгляду справипозивачем надано суду доказивиплати відповідачу орендної плати за 2016 та 2017 роки. Зокрема, надано відомості про виплату орендної плати за 2016 рік (т.2. а.с. 20-24) та за 2017 рік (т.1 а.с. 25-27). Отримання орендної плати підтверджується підписами відповідача, які містяться у відомостях. Вказані відомості належним чином засвідчені та не спростовані відповідачем, а відтак є належними, допустимими та достовірними доказами, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які підтверджують факт виплати орендної плати.

Таким чином у ОСОБА_1 були відсутні підстави для розірвання договору оренди з підстав не виконання ТОВ Агрофірма «Матюші» умов договору оренди. З врахуванням наведеного, односторонній правочин вчинений ОСОБА_1 про дострокове розірвання Договору оренди від 07.08.2014 підлягає визнанню недійсним на підставі норм частини першої статті 203, частин першої та третьої статті 215 ЦК України не лише з огляду на порушення ОСОБА_1 процедури такого розірвання, але і у зв`язку з відсутністю фактичних обставин, які свідчили б про наявність підстав для такого розірвання.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу, а судове рішення підлягає зміні в частині мотивів задоволення позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину вчиненого ОСОБА_1 щодо розірвання договору оренди шляхом доповнення такими підставами як відсутність порушень ТОВ Арофірма «Матюші» умов договору оренди і відсутності підстав для такого розірвання.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про скасування оскаржених рішень державних реєстраторів, суд першої інстанції зазначив про невірно обраний позивачем спосіб захисту та посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц.

Судова колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги в цій частині приймає до уваги, виходячи з того, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, та обставини встановлені судом у даній справі № 357/10992/18 не є тотожним, вони мають різну правову природу, підпадають під регулювання різних правових норм та передбачають настання різних правових наслідків.

У справі № 367/2022/15-ц першим заступником прокурора Київської області було подано позов в інтересах держави в особі Ірпінської міської ради, в якому він просив визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, визнати недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також витребувати з незаконного володіння земельні ділянки на користь територіальної громади м. Ірпеня в особі Ірпінської міської ради.

У вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц викладено наступну правову позицію:«73.7. Суди першої й апеляційної інстанцій вважали, що оскільки рішення продержавну реєстрацію прав, які позивач просить скасувати, приймали приватнінотаріуси на підставі посвідчених ними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та на виконання вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а ці договори суд не визнав недійсними, немає підстав для скасування вищевказаних рішень про державну реєстрацію прав.

74. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Проте, у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права, також. не є належним способом захисту прав позивача.

75.Так, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (див. пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

76. З огляду на наведене, враховуючи те, що позивач заявив вимоги про витребування із незаконного володіння Особа 1 земельної ділянки з кадастровими номером :01:047:0159, із незаконного володіння ОСОБА_3 - земельної ділянки з кадастровим номером :01:047:0183, із незаконного володіння ТзОВ «Забудова-Д» - земельних ділянок з кадастровими номерами :01:047:0150, :01:047:0151, :01:047:0197, :01:047:0202, а також земельних ділянок з кадастровими номерами :01:047:0164, :01:047:0165, :01:047:0166, які ввійшли до складу земельної ділянки з кадастровим номером :01:047:0203, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суди дійшли по суті правильних висновків про те, що не може бути задоволена вимога про скасування рішень про державну реєстрацію прав.»

Як вбачається із наведених положень вказаної постанови Верховного Суду, у справі № 367/2022/15-ц спірні правовідносини не були пов`язані із визнанням недійсним правочину, на підставі якого державним реєстратором внесено відповідний запис до ДРРПНМ.

Характер спірних правовідносин у справі № 367/2022/15-ц стосувався набуття права власності на нерухоме майно та витребування такого нерухомого майна у його останнього набувача.

Отже, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ Агрофірми «Матюші» про скасування рішень державних реєстраторів, судом першої інстанції було безпідставно залишено поза увагою положенням ч. 1 ст. 236 ЦК України, згідно з яким нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Тобто, такий правочин не міг породжувати жодних правових наслідків, окрім тих, які пов`язані з його недійсністю, а відповідно до приписів ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування напідставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставіяких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також, у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відтак, зауваження про те, що оскаржені рішення вичерпали свою дію у даних спірних правовідносинах у справі № 357/10992/18 є недоречним, адже у даній справі порушено питання про недійсність правочину (з моменту його вчинення), на підставі якого державними реєстраторами прийняті оскаржені рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх припинення.

Крім того, у своїй постанові від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц Верховний Суд зазначив, що рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, враховуючи ту обставину, що право власності на спірне нерухоме майно переходило від одного власника до іншого і скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію такого права власності саме по собі не призводило до поновлення прав позивача. Однак, у даній справі № 357/10992/18 саме скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно призводить до поновлення порушених прав ТОВ Агрофірми «Матюші», яке є законним орендарем спірної Земельної ділянки.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у своїй постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 Велика Палата Верховного Суду висловила наступну правову позицію:

«89. З наведеного вбачається, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора.

90. Таким чином, згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт.

91. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо».

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку рішення суду першої інстанції від 03.10.2019 про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування оскаржених рішень державних реєстраторів у зв`язку із невірно обраним позивачем способом захисту, підлягає скасуванню як таке, що було прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з прийняттям нового судового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, враховуючи, що доводи апеляційної скарги під час перегляду справи апеляційним судом знайшли своє підтвердження, і було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині є безпідставним та незаконним, а тому, підлягає скасуванню у відповідній частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують дійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторонни або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 7 929 грн. = (7048+881), де 7 048 - судовий збір за вимоги немайнового характеру, а 881 - судовий збір за звернення до суду із заявою про забезпечення позову (т.1, а.с. 9, 107).

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 12 493 грн. = (1 921+10 572), де 1921 - судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, а 10 572 - сплачений судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції (т. 2, а.с. 139).

Таким, чином з відповідачів слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем під час розгляду справи, загальний розмір якого становить 20 422 грн.

Окрім того, позивачем були понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено грошові кошти, пов`язані з професійною правничою допомогою, яка була надана позивачем під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції, загальний розмір яких становить 50 120 грн. 11 коп., з яких 33 643, 59 грн. (т.1 а.с. 46, т.2 а.с. 88) - сплачені за супровід справи та надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції, а 16 476,52 грн. 80 коп. - сплачені за супровід справи та надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження вказаних обставин позивачем було надано суду договір №17/08-03 про надання правової допомоги від 07 серпня 2017 року, додаткова угода № 47 від 02 серпня 2018 року, додаткова угода № 2 від 03.05.2018 року, додаткова угода № 09/12/19-1 від 09.12.2019 року, детальний опис робіт та здійснених витрат в процесі надання правничої допомоги у справі, акт приймання-передачі наданих юридичних послуг/правової допомоги за договором про надання правової допомоги №17/08-03 від 07 серпня 2017 року, рахунок на оплату №196 від 02 серпня 2018 року, платіжне доручення № 5496 від 15 серпня 2018 року на суму 26 489 грн. 32 коп., рахунок на оплату №450 від 06 листопада 2019 року, платіжне доручення №2057 від 11 листопада 2019 року на суму 16 476,52 грн. 80 коп. (т.1, а.с.32-38, 45-46, т. 2, а.с. 88, 143-144, 176-190).

Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, загальний розмір яких становить 50 120 грн. 11 коп.

Враховуючи викладене, загальний розмір понесених позивачем судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, становить 70 542 грн. 11 коп., а отже, з кожного відповідача слід стягнути на користь позивача по 17 635 грн. 53 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», подану представником - Танцюрою Юлією Борисівною задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину ОСОБА_1 щодо розірвання договору оренди шляхом доповнення такими підставами як відсутність порушень ТОВ Арофірма «Матюші» умов договору оренди і відсутності підстав для такого розірвання.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про скасування рішень про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди індексний номер: 39022607 від 28.12.2017 року 12:16:11.

Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди індексний номер: 39124104 від 05.01.2018 року 16:35:45.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» судові витрати в розмірі 17 635 грн. (сімнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн. 53 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» судові витрати в розмірі 17 635 грн. (сімнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн. 53 коп.

Стягнути з Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» судові витрати в розмірі 17 635 грн. (сімнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн. 53 коп.

Стягнути з Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» судові витрати в розмірі 17 635 грн. (сімнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн. 53 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова