СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/23187/19

пр. № 2/759/2236/20

19 березня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Войтенко Ю.В.,

за участю секретаря Семененко В.С.,

представника позивача ОСОБА_4.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 позивач звернулась до суду з позовом до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку. В обґрунтування позову було зазначено, що позивач вважає висновок таким, що прийнятий без врахування всіх фактичних обставин та дослідження доказів, за єдиною підставою того, що ОСОБА_2 почав сплачувати аліменти в примусовому порядку і заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та ОСОБА_2 народилась донька, яка має статус «дитини-інваліда до 18 років», потребує щорічної медичної реабілітації, обстежень, лікувальних процедур, санаторно-курортного лікування. При цьому, батько майже 9 років не бере участі у вихованні дитини, не дає коштів на її лікування, не дарує подарунків. Всі витрати по забезпеченню дитини позивач вимушена здійснювати самостійно. Батько не цікавиться життям доньки, телефонує дуже рідко, на дзвінки позивача не відповідає, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умови для отримання дитиною освіти. Батько дитини не з`явився на засідання комісії, на якому було оскаржуваний висновок, при цьому, позивач звертає увагу, що у висновку комісії вказано лише дані щодо позивача, умов проживання дитини, її навчання тощо, при цьому, відносно батька відомості відсутні.З огляду на викладене, позивач просить визнати протиправним та скасувати висновок виконуючого обов`язки заступника голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.09.2019 №107-40/7252 про недоцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 .

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 19.12.2019 у справі було відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Згідно з ухвалою від 12.03.2020 було витребувано докази та постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач підтвердив обставини, викладені в позові, позов просив задовольнити.

Відповідач направив до суду письмові заперечення на позовну заяву в яких у задоволенні позову просив відмовити, обґрунтовуючи свою позицію тим, що на засіданні комісії 11.09.2019 розглянуто питання про позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , який заперечував проти позбавлення його батьківських прав, про що письмово повідомив комісію. За результатами розгляду, членами комісії було вирішено підготувати висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його доньки. Висновок було скеровано до Деснянського районного суду м.Києва, який розглядає відповідну справу. При цьому, відповідач звертає увагу, що висновок та рішення органу опіки та піклування є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав та обов`язків у батьків щодо виховання дитини, висновок не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та не має обов`язкового характеру.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, в подальшому до суду було скеровано клопотання з проханням продовжувати розгляд справи без присутності представника відповідача.

ОСОБА_2 до суджу не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які не з`явились.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як встановлено у судовому засіданні, 11.09.2019 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації ухвалили рекомендувати Святошинській районній в м.Києві державній адміністрації підготувати висновок до суду про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За таке рішення члени комісії проголосували одноголосно. Службі у справах дітей та сім`їухвалено підготувати такий висновок (а.с.83-87). В подальшому, на підставі вказаного рішення було складено відповідний висновок від 16.09.2019 №107-40/7252, який було скеровано до Деснянського районного суду м.Києва (а.с.10-12).

Відповідно до Типового Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2006р. №866, Комісія з питань захисту прав дитини (далі - комісія) є консультативно-дорадчим органом. Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Сімейним і Цивільним кодексами України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «;Про охорону дитинства», «;Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», «;Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», «;Про освіту», «;Про соціальні послуги», «;Про соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю», Конвенцією ООН про права дитини, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також положенням про неї, розробленим відповідно до цього Положення. Основним завданням комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки, оскаржуваний висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав носить рекомендаційний характер, такий висновок не порушує права та не створюють правові наслідки для позивача. Фактично позивач оскаржує позицію органу опіки і піклування у справі про недоцільність позбавлення батьківських прав, в якому висловлено думку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У даному випадку висновок наданий органом опіки та піклування є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами в порядку ст. 212 ЦПК України, тому суд може постановити рішення інше, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Відповідно до ч. ч. 4,5,6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Законом передбачено, що орган опіки і піклування можна вважати попередньою ланкою розв`язання спору між батьками щодо дитини, який приймає своє рекомендаційне рішення відносно спору з урахуванням існуючих обставин на момент такого розгляду. При цьому, такий висновок в подальшому підлягає оцінці суду, який розглядає спір по суті.

Дане положення передбачене ч.1,2 ст. 19 СК України, відповідно до якої у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу

У даному випадку оскаржуваний висновок, був наданий органом опіки та піклування в порядку ч. 4,5 ст. 19 СК України, висновок носить рекомендаційний характер, ніяким чином не порушує права позивача та не створює для неї ніяких правових наслідків, порушень вимог чинного законодавства при підготовці вказаного висновку судом не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 553-339 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 46, 57-60, 88, 137, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м.Києва.

Повний текст судового рішення складено 25.03.2020.

Суддя Ю.В. Войтенко