ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/129/20 Номер провадження 22-ц/814/1209/20Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В. А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 05 березня 2020 року, ухвалене суддею Бондарь В.А., повний текст рішення виготовлено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2018 року народження, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття починаючи з 24 січня 2020 року та аліменти на своє утримання до досягнення сином трьох років у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісяця.

Позовна заява мотивована тим, що 10.06.2017 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. За час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , 2018 року народження. Дитина проживає разом з нею. Так, з часу її відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами і на даний час вони спільне господарство не ведуть, разом не проживають, вона проживає окремо від відповідача. Дитина проживає разом з нею та фактично перебуває повністю на її утриманні. Відповідач працює в ТОВ "Ланет Телеком" (м. Київ) і його заробітна плата становить понад 12 000 грн. в місяць, тобто він має постійний регулярний дохід, а тому кошти на те, щоб забезпечити належним чином її та сина у нього є. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не бажає надавати допомогу на утримання сина, не цікавиться, які потреби виникають у нього, що необхідно придбати для належного харчування, з одягу чи для розвитку, вона вимушена звернутися до суду. Оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним трьох років, вона позбавлена можливості вийти на роботу і самостійно себе утримувати. Позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 05 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів -задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову - 28.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності зі ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто ОСОБА_2 держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. мотивоване тим, що обов`язок по утриманню дітей лягає на плечі обох батьків, які відповідно до ст. 180 СК зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, встановлена тверда грошова сума у розмірі 1500 грн. є більшою за 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тому з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище позивачки, відповідача та стан їх здоров`я, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд першої інстанції визнав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1500 гривень, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, оскільке таке грошове утримання дитини з боку відповідача узгоджуватиметься з вимогами закону, буде відповідати інтересам дитини і не буде порушувати як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Рішення суду першої інстанції про відмову у позові про стягнення аліментів у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років мотивовано тим, що позивач не довела суду можливість відповідача реально надавати таку матеріальну допомогу на її утримання, а відповідач не визнав факту того, що він спроможний сплачувати аліменти на її утримання, На момент звернення до суду шлюб між сторонами не розірвано, але проживають вони окремо один від одного. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На підтвердження доводів про платоспроможність відповідача позивачем не надано суду жодних доказів. Оскільки відповідач не працює, про що свідчать відомості з трудової книжки, відповідно до якої останній запис був зроблений 17.02.2020 року де відповідач був звільнений за власним бажанням з займаної посади на якій пропрацював 1 рік і 6 місяців. Також відсутні відомості про те, що відповідач зареєстрований у Лохвицькій районній філії Полтавського обласного центру зайнятості, як такий, що шукає роботу, підприємницьку діяльність не здійснює, а отже враховуючи вищевикладене не має можливості надавати матеріальну допомогу своїй дружині. Також суд першої інстанції послався на те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Однак, позивачем не надано суду доказів того, що її місячний дохід нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законом. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити мотивувальну та резолютивну частини рішення суду першої інстанції, задовольнити її позов, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не застосовано норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а саме ч. 1 ст. 84 СК України, за положеннями якої суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, позивач вказує, що вона такої заяви не подавала, оскільки нею позов заявлявся про стягнення аліментів у частці від заробітку. Судом першої інстанції при відмові у позові про стягнення аліментів на її утримання неправильно застосовані норми матеріального права, а саме ст. 75 СК України, яка не підлягає застосуванню, оскільки у даному випадку підлягає застосуванню ст. 84 СК України, яка регулює правовідносини по отриманню дружиною утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Суд першої інстанції прослався на правову позицію Верховного Суду, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення не зазначив докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, які суд вважає встановленими, суд необгрунтовано прийшов до висновку про те, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу за рішенням суду, роздруківка з Державного реєстру судових рішень стосується аліментів, які отримує позивач на дитину від іншого шлюбу. Надані до відзиву відповідачем квитанції у графі про призначення платежу не містять вказівки на те, що перераховуються саме аліменти. Суд необгрунтвано без належних та допустимих доказів прийшов до висновку, що відповідач у добровільному порядку надає кошти на утримання дитини, що проживаючи у шлюбі, відповідач отримав споживчий кредит на потреби сім`ї, який сам виплачує, оскільки кредити отримані без її згоди, на потреби сім`ї не використані. Судом першої інстанції не був врахований правовий висновок Верховного Суду від 13.06.2019 р. у справі №201/2097/17. Також судом не було враховано той факт, що відповідач є працездатною особою і звільнився з роботи в день отримання ухвали суду та копії позовної заяви про стягнення аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить її залишити без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що сторони уклали шлюб 10 червня 2017 року, який зареєстрований Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 50, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 (а.с. 4).

Від проживання у зареєстрованому шлюбі сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач ОСОБА_2 , (а.с 5).

Згідно довідки №31 від 23.01.2020 р., виданої Свиридівської сільською радою Лохвицького району Полтавської області, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 даного кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач має ще одну дитину від попереднього шлюбу, на утримання якої згідно рішення суду сплачує аліменти, що також підтверджується і доданими до відзиву квитанціями (а.с. 66-68).

Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки НОМЕР_3 на даний час відповідач не працевлаштований (а.с. 27-33).

Також у судовому засіданні встановлено, що відповідач у добровільному порядку надає кошти на утримання дитини, продукти харчування та речі (а.с. 34-42).

Посилання позивача на високий дохід відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та не підтвердженні документальними доказами, а тому не можуть бути прийняті до уваги судом.

Відповідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, таким чином встановлена тверда грошова сума в розмірі 1 500 грн. є більшою за 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років, то суд першої інстанції встановив, що на момент звернення до суду шлюб між сторонами не розірвано, але проживають вони окремо один від одного.

Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідач не працює, про що свідчать відомості з трудової книжки, відповідно до якої останній запис був зроблений 17.02.2020 року де відповідач був звільнений за власним бажанням з займаної посади, на якій пропрацював 1 рік і 6 місяців. Також відсутні відомості про те, що відповідач зареєстрований у Лохвицькій районній філії Полтавського обласного центру зайнятості, як такий, що шукає роботу, підприємницьку діяльність не здійснює, а отже враховуючи вищевикладене не має можливості надавати матеріальну допомогу своїй дружині.

Судом першої інстанції встановлено, що проживаючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем, відповідач отримав споживчий кредит на потреби їх сім`ї, який сам і виплачує.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Спірні правовідносини в частині стягнення аліментів на утримання дитини регулюються ст.ст. 181-183 СК України, а в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - ст. 84 СК України.

Як вбачається зі змісту позову, позивачем заявлена вимога про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. При ухваленні рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., виходячи з того, що відповідач 16.02.2020 року звільнився з роботи та не має доходу, в цій частині позивач не згодна з рішенням суду, вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції неправильно дана оцінка фактичним обставинам справи та доказам, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення аліментів на утримання дитини у вказаному розмірі, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Зі змісту позову вбачається, що позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у частці ј від заробітку (доходу) відповідача, заяви про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі позивач не подавала, тому апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з доводами позивача про те, що суд першої інстанції самостійно визначив розмір аліментів на утримання дитини, чим вийшов за межі позовних вимог.

При цьому, по справі вбачається, що позов подано до суду 28.01.2020 року, 10.02.2020 р. у справі відкрито провадження, 13.02.2020 р. відповідачем отримані копії ухвали суду, позову з доданими документами (а.с. 15). Згідно запису у трудовій книжці 17.02.2020 року відповідача звільнено з посади монтажника устаткування зв`язку монтажного відділу ТОВ «Планет Телеком» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 32).

Таким чином, відповідач звільнився з роботи за власним бажанням після отримання ухвали суду та копії позову, що ним визнається у відзиві на апеляційну скаргу, чим умисно погіршив свій матеріальний стан, залишився без роботи, доказів інших поважних підстав для звільнення відповідач не надав, тому суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі. По справі вбачається, що відповідач є працездатною особою, штучно погіршив свій матеріальний стан, має реальну можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі заявлених позовних вимог - ј частина заробітку (доходу).

При ухваленні рішення про відмову у стягненні аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, то суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення допустив протиріччя, оскільки при вирішення спору в цій частині послався як на вимоги ст. 75 СК України, яка передбачає загальні підстави утримання одного з подружжя, та навів у рішенні відповідні висновки, так і на вимоги ст. 84 СК України, яка є у даному випадку спеціальною нормою та підлягає застосуванню судом при вирішенні даного спору, оскільки передбачає право дружини на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, що і є предметом даного спору.

Отже, при вирішення спору в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років підлягають застосуванню норми ст. 84 СК України, частина четверта якої передбачає, щоправо на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц, в якій предметом спору є стягнення аліментів на утримання дружини у зв`язку з інвалідністю, є неправильним, оскільки спірні правовідносини не є подібними.

З урахуванням фактичних обставин справи, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, тому в цій частині позовна вимога підлягає частковому задоволенню у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача з урахуванням стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ј частки його заробітку.

Із наданих відповідачем квитанцій про здійснення грошових переказів на ім`я одержувача ОСОБА_4 у період часу з вересня 2029 р. по лютий 2020 р., вбачається, що вони сплачувалися у розмірі від 280 грн. до 3 000 грн. (а.с. 37-40).

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3,4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 05 березня 2020 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити, позов про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову - 28.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову - 28.01.2020 року і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов