Ухвала

25 березня 2020 року

м. Київ

справа № 692/1146/18

провадження № 61-2772ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 30 травня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 04 лютого 2020 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 30 травня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушував питання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що він у судовому засіданні участі не приймав. Зазначав, що його представник приймала участь у судових засіданнях в апеляційній інстанції і знала про прийняття апеляційним судом рішення. Про результати розгляду апеляційної скарги його повідомив представник по телефону 26 вересня 2019 року, тому ОСОБА_1 доручив підготувати касаційну скаргу, у зв`язку із тим, що був не згоден з постановою апеляційного суду. Повний текст оскарженої постанови апеляційного суду ОСОБА_1 отримав 04 жовтня 2019 року. 07 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до свого представника, яка повідомила, що вона не подала касаційну скаргу. На підтвердження указаних обставин було надано: копію договору про надання юридичних послуг від 01 лютого 2019 року, супровідний лист Черкаського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року про направлення учасникам справи копій оскарженого рішення.

Однак, ОСОБА_1 не надав будь-яких належних доказів тому, що касаційна скарга не була подана вчасно з вини його представника. Окрім цього, ОСОБА_1 не навів обставин та не надав будь-яких належних доказів про те, чому він був позбавлений можливості подати касаційну скаргу в межах строку на касаційне оскарження або хоча б у розумний строк, враховуючи, що був обізнаний про апеляційний перегляд та рішення суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року указані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, а касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для надання особі, яка подала касаційну скаргу, права звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення та подавши відповідні докази.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

У березні 2020 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 12 лютого 2020 року особою, яка подала касаційну скаргу, подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. Заява мотивована тим, що 26 вересня 2019 року ОСОБА_1 по телефону доручив підготувати касаційну скаргу до суду своєму представнику Свистун Юлії Леонідівні . Особа, яка подала касаційну скаргу зазначає, що адвокат Свистун Ю. Л. взялася за написання касаційної скарги. Однак, касаційна скарга так і не була подана у встановлений строк, про що ОСОБА_1 не був повідомлений. Коли закінчився термін на касаційне оскарження він зателефонував своєму представнику, але вона перестала виходити на зв`язок. 07 січня 2020 року ОСОБА_1 додзвонився до свого представника, яка повідомила, що вона не подала касаційну скаргу. Після отриманої інформації ОСОБА_1 одразу поїхав до офісу представника, яка йому повернула усі документи по справі. Оскільки представник не змогла у строк підготувати та відправити касаційну скаргу, незважаючи на те, що взялась за цю роботу, ОСОБА_1 звернувся до іншого представника для написання касаційної скарги, яку він відправив до Верховного суду. Зазначає, що з ним у офісі представника була присутня його дружина ОСОБА_6 , яка після повернення матеріалів представником запитала: «що сталося і чому не подали касаційну скаргу», на що отримала відповідь: «що зійшлися дві інстанції, кожна з яких права - і ОСОБА_1 , що отримав свідоцтво про спадщину, і суд, який поновив строк». Просив визнати указані обставини поважними та поновити строк на касаційне оскарження. На підтвердження указаних обставин суду надано засвідчену нотаріальну заяву ОСОБА_6 від 12 березня 2020 року № 2026.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою свідчить, що вказані підстави не можна вважати поважними з таких підстав. Оскільки будь-яких належних доказів про те, чому ОСОБА_1 був позбавлений можливості подати касаційну скаргу в межах строку на касаційне оскарження або хоча б у розумний строк, враховуючи, що був обізнаний про апеляційний перегляд та рішення суду апеляційної інстанції, відповідачем також не надано.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України (у редакції, чинній на день подачі касаційної скарги) суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Таким чином, наведені ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 30 травня 2019 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року підстави є неповажними, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України (у редакції, чинній на день подачі касаційної скарги),

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 30 травня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Дундар