ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 648/1102/19 Головуючий у І інстанції Кусік І.В.
Номер провадження 22-ц/819/604/20 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Бугрика В.В.,

секретар Дундич А.О.

розглянувши у місті Херсоні у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області, постановлену 22 травня 2019 року під головуванням судді Кусік І.В., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Пономаренка Ігоря Олександровича,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою з вимогою встановити станом на 31 жовтня 2018 року за виконавчим провадженням № 51349774 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Білозерським районним судом Херсонської області від 15 квітня 2010 року, у справі № 2-168/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів заборгованість у розмірі 65200,47 гривні.

В обґрунтування скарги покликалася на те, що на виконанні Суворовського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з 07 червня 2016 року знаходиться виконавче провадження № 51349774 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Білозерським районним судом Херсонської області 15 квітня 2010 року у справі № 2-168/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання сина ОСОБА_3 , станом на 31 жовтня 2018 року суб`єктом оскарження встановлено розмір заборгованості боржника із сплати аліментів у сумі 56000 гривень, з чим ОСОБА_1 не згідна, оскільки вважає, що надані боржником у січні 2019 року копії квитанцій за 2010-2017 роки не можуть враховуватися при визначенні розміру заборгованості за вказаним виконавчим провадженням, здійснення боржником переказів грошових коштів у період з 2010 року по 2017 рік вважає не сплатою аліментів, а додатковими витратами на утримання дитини у зв`язку з її додатковим навчанням та репетиторством, частими хворобами, проходженням лікувальної фізичної культури, стоматологічними послугами, відпочинком та інше, за відсутності оригіналів квитанцій із зазначенням призначення платежів посилається на передчасність розрахунку державної виконавчої служби.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 22 травня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено з підстави правомірності дії державного виконавця при визначенні розміру заборгованості боржника за виконавчим листом по сплаті аліментів.

В апеляційній скарзі на ухвалу ОСОБА_1 з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просила її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги з підстав, що у ній зазначені.

В обґрунтування апеляційної скарги покликалася на те, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано та не встановлено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, судом не було застосовано закон, який підлягав застосуванню, квитанції, які не містять призначення платежу «аліменти», не можуть бути враховані при визначенні розміру заборгованості по аліментах, як і надані боржником копії відповідних квитанцій.

У відзиві на апеляційну скаргу старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні Пономаренко І.О. вважав її такою, що задоволенню не підлягає, посилався на те, що у даних правовідносинах фактично виник спір між сторонами виконавчого провадження, який повинен вирішуватися у порядку позовного провадження, його дії відповідають чинному законодавству, з чим ОСОБА_1 фактично погодилася у відповідності до доводів касаційної скарги у справі, його дії як державного виконавця були правомірними, передбачені законом підстави для задоволення скарги та відшкодування судових витрат відсутні.

Зазначена апеляційна скарга вже була предметом розгляду суду апеляційної інстанції, за його результатами Херсонський апеляційний суд прийшов до висновку, що дії державного виконавця при визначенні розміру заборгованості боржника по аліментам були правомірними, при цьому судом за правилами ЦПК України було досліджено додаткові докази щодо сплати аліментів та визначено суму заборгованості за ними, постановою суду апеляційної інстанції від 07 листопада 2019 року апеляційну скаргу було задоволено, ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 22 травня 2019 року скасовано, скаргу ОСОБА_1 задоволено, встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 станом на 31 жовтня 2018 року згідно виконавчого листа №2-168/2010, виданого Білозерським районним судом Херсонської області 15 квітня 2010 року, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 17 листопада 2009 року і до його повноліття, становить 58850,47 гривні, у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено, ухвалою цього ж суду від 14 листопада 2019 року у задоволенні заяви Загоруйка Г.А. від імені ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у даній справі відмовлено.

Не погодившись з висновками апеляційного суду щодо вирішення питання розподілу судових витрат адвокат Загоруйко Г.А. від імені ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на вище зазначені судові рішення у даній справі, просив скасувати ухвалу Херсонського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року та постанову цього ж суду від 07 листопада 2019 року в частині вирішення питання щодо відшкодування витрат на професійну правову допомогу та змінити вказані судові рішення з відшкодуванням відповідних витрат.

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року зазначену касаційну скаргу задоволено частково, постанову Херсонського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року та ухвалу цього ж суду від 14 листопада 2019 року скасовано у повному обсязі, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, отже на даний час предметом перевірки для суду апеляційної інстанції є вимоги суб`єкта звернення у цілому, а не лише в частині відшкодування судових витрат.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи державний виконавець Пономаренко І.О. вважав апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, оскільки його дії у даному виконавчому провадженні були правомірними, між сторонами провадження виник спір, який повинен розглядатися у позовному провадженні.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, адвокат Загоруйко Г.А. від імені ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи за відсутності вказаних осіб та прийняття рішення про відшкодування витрат, понесених ОСОБА_1 у судах апеляційної та касаційної інстанції під час оскарження дій державного виконавця та встановлення дійсного розміру заборгованості.

Адвоката Колобов М.Г. від імені заінтересованої особи ОСОБА_2 подав клопотання про розгляд апеляційної скарги у даній справі за відсутності вказаних осіб та просив відмовити у її задоволенні як безпідставної.

Заслухавши доповідача, перевіривши ухвалу суду на предмет її відповідності нормам права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено, а судом не встановлено неправомірності дій державного виконавця при визначенні ним дійсного розміру заборгованості за виконавчим листом № 2-168/2010, а також факту порушення державним виконавцем прав заявника як стягувача за виконавчим листом, оскаржувані дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону та у межах його повноважень, з приведеним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з такого розсуду.

З матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2010 року Білозерським районним судом Херсонської області було видано виконавчий лист № 2-168/2010 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 17 листопада 2009 року щомісячно до повноліття дитини, вказаний виконавчий документ з 07 червня 2016 року перебуває на примусовому виконанні у Суворовському районному відділі державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, виконавче провадження № 51349774.

В обґрунтування неправомірності дій державного виконавця у скарзі зазначено врахування державним виконавцем квитанцій боржника про грошові перекази на користь стягувача, у яких не вказано, що це аліменти, а також врахування копій відповідних квитанцій без дослідження їх оригіналу, що суб`єктом звернення вважалося неправомірним.

За ч. ч. 1, 3 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом, визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України, за ч. 3 ст. 195 цього Кодексу розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом, відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За положеннями ст. ст. 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), якщо ж оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином питання розміру заборгованості по сплаті аліментів може бути вирішено на розсуд заявника як подачею скарги на дії державного виконавця, так і подачею відповідного позову до боржника.

Ст. 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, таким чином, оскільки стороною звернення обрано спосіб захисту в порядку оскарження дій державного виконавця, справу слід розглядати в межах, визначених Розділом VII ЦПК України, а не у порядку позовного провадження, тобто задоволення вимог скарги можливе виключно у випадку доведення факту неправомірності дій державного виконавця, а не факту порушення цивільного права стягувача боржником.

У суб`єкта оскарження знаходиться лише одне виконавче провадження стосовно стягнення аліментів з боржника на користь заявниці, чинним законодавством не передбачено підстав, за яких він не повинен був враховувати надані боржником квитанції про регулярні грошові перекази на користь стягувачки при визначенні розміру заборгованості з аліментів, за п. 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів у відповідних випадках на підставі відомостей, отриманих у тому числі із квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником.

Таким чином при здійсненні виконавчого провадження у даній справі державний виконавець діяв у межах чинного законодавства та наданих йому повноважень, які не передбачають права та обов`язку вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувачки або надання їх оригіналів замість копій, як вбачається із змісту касаційної скарги суб`єкта звернення та останнього клопотання до апеляційного суду стягувачка та її представник не заперечують правомірності дій державного виконавця при проведенні розрахунку заборгованості по аліментах, у зв`язку із відсутністю передбачених законом підстав для задоволення скарги відсутні і передбачені ст. 452 ЦПК України підстави для покладення судових витрат на відповідний орган державної виконавчої служби.

За приведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали норми права порушені не були, апеляційна скарга не містить обґрунтованих посилань на норми права чи обставини у справі, які б могли бути підставою для задоволення її вимог, скаргу слід відхилити, ухвалу суду залишити без змін.

Приведений висновок суду у даній справі не є процесуальною перешкодою для ОСОБА_1 для звернення з відповідним позовом до суду у загальному порядку у разі наявності спору з ОСОБА_2 з приводу розміру заборгованості по аліментах

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня прийняття, її повний текст буде складено 25 березня 2020 року і з цього дня протягом тридцяти днів на постанову може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик