ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2641/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарі Пугач Д.С.

за участю

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представник третьої особи не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що згідно розпорядження Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації від 16.08.2018 за № 566 позивач являється законним представником своїх малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є власниками часток квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 належить на праві власності 25/53 частки вказаної квартири, ОСОБА_5 - 25/53 частки, згідно договору міни квартир, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Балковою-Петренко Т.М. Також власником 3/53 частки цієї ж квартири є повнолітній син позивача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до умов договору міни позивач передала у власність ОСОБА_7 свою кватиру за АДРЕСА_2 , а остання передала у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 свою квартиру за АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 є колишнім чоловіком ОСОБА_7 . Відповідач зареєстрований у спірній квартир, при цьому в ній фактично не проживає, не сплачує комунальні послуги з утримання житла, оскільки втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Вказана реєстрація порушує права нових власників в повному обсязі реалізувати своє право розпоряджатися та користуватися житлом, що змусило позивача звернутися з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 08.10.2020 у справі відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

03.03.2020 відповідачем до суду подано відзив, водночас враховуючи, що були порушені процесуальні строки на його подання, суд ухвалою від 03.03.2020, без видалення до нарадчої кімнати залишив його без розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на доводи, що в ньому викладені.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, посилався на те, що у відповідності до договору міни квартир від 14.09.2018, укладеного між ОСОБА_7 і громадянами ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було здійснено міну квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_7 , і яка була придбана у шлюбі, на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала в рівних долях громадянам ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Вищезазначений договір міни було укладено за його згодою, що викладена у нотаріально засвідченій заяві. Його колишня дружина після фактичної міни квартир і переїзду до квартири АДРЕСА_3 , змінила вхідні замки на дверях та не пускає його у квартиру, фактично позбавляє житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів, документів, можливості користуватися ними. Неодноразові наміри потрапити в квартиру зустрічали опір ОСОБА_7 і її родичів, мали наслідком систематичні виклики працівників поліції, які обмежувались порадами сторонам звертатися до суду. Вказав, що він дійсно з 01.10.2018 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , не сплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню квартири.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши виступи позивача, її представників, відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що згідно розпорядження Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації від 16.08.2018 за № 566 позивач являється законним представником своїх малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 27/.

Співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 (25/53 частки квартири), ОСОБА_5 (25/53 частки квартири), ОСОБА_6 (3/53 частки квартири), згідно договору міни квартир від 14.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Балковою-Петренко Т.М. /а.с. 9-10/.

Право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.09.2018, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 137824670 /а.с. 11-13/.

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , станом на 04.10.2019, відповідач зареєстрований за даною адресою.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Разом з цим, норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу.

Також Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 71 Української РСР суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.

Згідно зі ст. 150 Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Судом встановлено, що відповідно до договору міни квартир від 14.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Балковою-Петренко Т.М. та зареєстроване в реєстрі за № 903, у попереднього власника квартири ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_1 припинилося, а тому і право користування цією квартирою колишнього члена її сім`ї - ОСОБА_3 відповідно припинилося також, оскільки воно є похідним від прав колишнього власника.

Отже, відповідач ОСОБА_3 втратив право користування даною квартирою, однак добровільно з реєстраційного обліку не знявся, та залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що спричиняє новим співвласникам, додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем факту непроживання у квартирі АДРЕСА_1 , суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі

Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 268, 354, ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Києва таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 18.03.2020

Суддя: Ю.С.Мицик