Номер провадження: 22-ц/813/1790/20
Номер справи місцевого суду: 495/5811/19
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Черевка П.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2019 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просив суд стягнути зі ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15 травня 2014 року загальною сумою 260,00 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15.05.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у присутності свідків було укладено договір позики, згідно якого, відповідач взяв у позивача борг у розмірі 100 (сто) доларів США, які зобов`язався повернути до 25.06.2014 року. Даний договір позики є відсотковим, тобто грошові кошти передаються позичальнику під 10% щомісячно від суми позики. Факт укладення договору позики, підтверджується борговою розпискою відповідача від 15.05.2014 року. Складаючи розписку сторони дійшли згоди, що у випадку неповернення відповідачем суми боргу до 25.06.2014 року, останній буде зобов`язаний сплатити позивачу також неустойку (пеню) у розмірі 5% від суми боргу за кожен календарний місяць прострочення і до повного його виконання. Позивач свої договірні зобов`язання виконав у повному обсязі, але станом на теперішній час відповідач суму боргу не повернув (а.с 1-2).

07 серпня 2019 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 , в якій він навів розрахунок заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 600 доларів США (10 доларів США на місяць протягом 60 календарних місяців відповідно до умов договору), та пені у розмірі 60 доларів США (5 доларів США на місяць протягом 12 календарних місяців відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України та умов договору) (а.с. 9-10).

25 вересня 2019 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (суддя Заверюха В.О.) в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі (а.с 32-35).

24 жовтня 2019 року не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 засобами поштової кореспонденції надіслав до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області апеляційну скаргу на вказане рішення від 25 вересня 2019 року. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт зазначає також, що строк виконання зобов`язання по договору від 15 травня 2014 року сплинув 25 червня 2014 року, а перебіг строку позовної давності, збільшеної за домовленістю сторін до 5-ти років, розпочався 26 червня 2014 року та закінчився 26 червня 2019 року. Водночас, оскільки позовна заява була подана до відділення поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» 25.06.2019 року, строк позовної давності не сплинув. Тому апелянт просить скасувати рішення Білгород-Дністровської міськрайонного суду Одеської області, вирішити питання про розподіл судових витрат.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, Одеський апеляційний суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в задоволенні позову про стягнення боргу за договором позики, слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності, виходячи з того, що з 25.06.2014 року розпочав перебіг строк позовної давності, тривалістю три роки, а позивач не звернувся в трирічний строк з позовними вимогами до відповідача, а звернувся до суду тільки у липні 2019 року, тобто з пропуском встановленого законодавцем строку позовної давності.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та вважаючи їх передчасними вказує на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 100 (сто) доларів США під 10% в місяць, які останній зобов`язався повернути до 25 червня 2014 року. Відповідно п.7 договору позики у випадку неповернення відповідачем суми боргу до 25.06.2014 року, останній буде зобов`язаний сплатити позивачу також неустойку (пеню) у розмірі 5% від суми боргу за кожен календарний місяць прострочення і до повного його виконання. Окрім того, п. 5 договору передбачається, що у разі, якщо позичальник не поверне грошові кошти у встановлені строки, позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку. Сторони погодились, що у випадку неповернення суми заборгованості позичальник не буде перешкоджати позикодавцю у стягненні її в судовому порядку. Сторони також прийшли до згоди, що строки позовної давності до всіх зобов`язань, що витікають з даного договору, становлять 5 років (а.с. 2). В свою чергу, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, кошти не повернув, при цьому не довів безгрошовість договору позики, наполягаючи саме на закінченні строку позовної давності.

Стаття 526 ЦК України передбачає загальні умови виконання зобов`язання. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що у п. 5 договору позики сторони також прийшли до згоди, що строки позовної давності до всіх зобов`язань, що витікають з даного договору, становлять 5 років.

Строк виконання зобов`язання по договору від 15 травня 2014 року сплинув 25 червня 2014 року, а перебіг строку позовної давності, збільшеної за домовленістю сторін до 5-ти років, розпочався 26 червня 2014 року та закінчився 26 червня 2019 року. Водночас, оскільки позовна заява була подана до відділення поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» 25.06.2019 року, про що свідчить відповідна відмітка на конверті, строк позовної давності не сплинув.

Відповідно до змісту ст. ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем належним чином обґрунтовані позовні вимоги, надано відповідні розрахунки, заявлено стягнути з відповідача суму заборгованості та пені у гривневому еквіваленті станом на момент подання позову. Разом з тим, відповідачем в порушення вищезазначених норм права не надано суду мотивованих заперечень щодо предмету спору та належних і допустимих доказів, які б спростовували позовні вимоги.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Станом на момент звернення позивача до суду курс НБУ становить 26,19 гривень за 1 долар США, тому виходячи із позовних вимог стягненню з відповідача підлягає 19 904, 40 грн (760 доларів США = 100 доларів США - сума позики, 600 доларів США - відсотки за користування відповідно до умов договору (10 доларів США на місяць протягом 60 календарних місяців), та пеня у розмірі 60 доларів США відповідно до умов договору та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України (5 доларів США на місяць протягом 12 календарних місяців).

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що спричинило передчасність висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 19 904, 40 гривень.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 1921,00 гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

П.М. Черевко