Єдиний унікальний номер 233/5487/19
Номер провадження 22-ц/804/979/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мірути О.А.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 по цивільній справі № 233/5487/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2019 року, суддя Бєлостоцька О.В., повий текст рішення виготовлений 26 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалася на те, що вона з 11 липня 2016 року по 17 липня 2017 року перебувала в трудових правовідносинах з відповідачем.

З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати.

Просила суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 19706 гривень 64 копійки (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 2242 (дві тисячі двісті сорок дві) гривні 85 копійок. Зобов`язано Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 2242 гривні 85 копійок утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 до 17 липня 2017 року знаходилася у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивачки щодо оплати її праці, зокрема в доведеній частині заборгованості, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи, що згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 11 вересня 2019 року та довідки відповідача від 18 вересня 2019 року № 999/2, в період з квітня по липень 2017 року заробітна плата ОСОБА_1 не нараховувалася, інших доказів, які не викликають сумнівів у їх достовірності щодо нарахованої заробітної плати, позивачем суду не надано, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2017 року по липень 2017 року у зв`язку з їх недоведеністю.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду ОСОБА_1 , посилається на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, а також на порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем підтверджено нарахування заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року, відповідачем як роботодавцем підтверджена та обставина, що у спірний період часу позивач перебував з ним у трудових правовідносинах, за що їй мала бути нарахована та виплачена заробітна плата. Проте, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідач не виконав, що ним підтверджено, розмір заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої їй заробітної плати відповідачем не спростований. Надані нею довідки на підтвердження розміру заборгованості підписані посадовими особами підприємства. Повноваження цих осіб відповідачем не спростовані, доказів про те, що у період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року позивач не виконував свої трудові функції відповідачем не надано. Звертає увагу суду, що конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено. Наведене свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи, про недоведеність обставин справи, які суд визнав встановленими, про невідповідність висновків суду обставинам справи, а також про неправильне застосування судом норм матеріального права. Суд першої інстанції не відхилив висновки, викладені в Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працювала оглядачем вагонів 4 розряду виробничого підрозділу «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9-12).

Відповідно до копії довідки, виданої структурним/виробничим підрозділом, за підписом, як в ній зазначено, начальника ВП Дебальцевське вагонне депо Левицького Р.В. та головного бухгалтера Михарєвої К.П. , вбачається, що сума нарахованої позивачці заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року становить 24703 грн. 66 коп. (за березень - 4412 грн. 05 коп., квітень - 2343 грн. 27 коп., травень - 2451 грн. 18 коп., червень - 2435 грн. 77 коп.,

липень - 13061 грн. 39 коп.); сума до виплати за цей період часу складає 19707 грн. 64 коп.

З довідки від 18 вересня 2019 року № 999/2 (а.с.25) вбачається, що ОСОБА_1 за березень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 2169 грн. 20коп, до виплати належить 1727 грн. 91 копійок (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів у розмірі 441 грн. 29коп); в період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалася.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 22 серпня 2017 року № 794 ОСОБА_1 22 серпня 2017 року отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 1727 грн 91 коп (а.с.26).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 . Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованих станом на 11 вересня 2019 року, страхувальником якого зазначено регіональну філію «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» вбачається, що заробітна плата позивачки по справі в березні 2017 року склала 4412 грн. 05 коп., з квітня по липень 2017 року - відомості про заробітну плату відсутні (а.с.36-37).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа виникла з трудових відносин та ціна позову складає 25 105, 07 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючі позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів які б підтверджували заборгованість відповідача перед позивачем за період з квітня по липень 2017 рік, даний висновок суду є таким, що відповідає обставинам справи.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

На підставі частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що позивач та відповідач перебували у трудових відносинах.

Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, сторонам роз`яснено обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин.

Між тим, позивачем по справі не надано документів, що підтверджують виконання ним службових обов`язків, а також даних щодо тарифної ставки, виходячи з якої повинна обраховуватись заробітна плата, розрахунково-платіжних відомостей та інших документів з обліку праці та зарплати за спірний період. Приведений позивачем розрахунок також не знайшов свого підтвердження належними доказами та суперечить інформації, яка наявна в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви було додано ксерокопію довідки, виданої структурним/виробничим підрозділом, за підписом, як в ній зазначено, начальника ВП Дебальцевське вагонне депо Левицького Р.В. та головного бухгалтера Михарєвої К.П. , із змісту якої вбачається, що сума нарахованої позивачці заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року становить 24703 грн. 66 коп. (за березень - 4412 грн. 05 коп., квітень - 2343 грн. 27 коп., травень - 2451 грн. 18 коп., червень - 2435 грн. 77 коп., липень - 13061 грн. 39 коп.); сума до виплати за цей період часу складає 19707 грн. 64 коп.(а.с.8).

Будь-яких інших документів на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

Відповідно до довідки форми ОК-7, яка була видана Костянтинівським-Дружківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області (а.с.36-37), вбачаться, що заробітна плата позивачки по справі у березні 2017 року склала 4412 грн. 05 коп., з квітня по липень 2017 року - відомості про заробітну плату відсутні (а.с.36-37), а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач мав можливість нарахувати всі виплати які належали позивачу на підсіві цієї довідки.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 22 серпня 2017 року № 794 ОСОБА_1 22 серпня 2017 року отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 1727 грн 91 коп (а.с.26), що підтверджується її особистим підписом.

Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 р. N 1000/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 р. за N 736/27181, затверджено Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях (далі - Правила). Ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності.

Відповідно до п.1 ч.3 розділу ІІ Правил на документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).

Згідно з п. 1 глави 4 розділу II Правил датою документа є відповідно дата його підписання, затвердження, прийняття, реєстрації або складення (для актів), засідання колегіального органу (для протоколів). Дату оформляють відповідно до ДСТУ 4163-2003 цифровим або словесно-цифровим способом. Усі реквізити на документі, пов`язані з його проходженням і виконанням, датуються і підписуються. Дата документа проставляється посадовою особою, яка його візує, погоджує або затверджує. Дата зазначається нижче підпису ліворуч (п. 2 глави 4 розділу II Правил).

Крім того, під час реєстрації документа його дата проставляється працівником служби діловодства в лівій верхній частині документа на спеціально відведеному місці на бланку (пп. 3 п. 4 розділу II Правил). У документах, складених не на бланку (заяви працівників, доповідні записки, довідки тощо), дата проставляється автором документа нижче підпису (п. 3 глави 4 розділу II Правил).

У разі застосування автоматизованої системи реєстрації документів може використовуватися штрих-код. Для вихідних документів штрих-код включає реєстраційний індекс і дату документа (п. 6 глави 3 розділу III Правил).

При цьому, в силу пункту 1 Правил ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.

На підтвердження того, що у позивача виникло право на отримання винагороди за виконану нею роботу та того, що у березні-липні 2017 року їй нараховувалася заробітна плата і вона має за цей період заборгованість, нею надана ксерокопія довідки (а.с.8) за період з березня 2017 року по липень 2017 року, проте вона не засвідчена печаткою та не містить дати складання, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження виконання позивачем службових обов`язків та наявності у відповідача заборгованості перед позивачем.

Згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 11 вересня 2019 року, ОСОБА_1 за березень 2017 року була нарахована заробітна плата у сумі 4412 грн. 05 коп., виплачено - 2169 грн. 20 коп. (за вирахуванням податків 1727 грн. 91 коп.), невиплачена заробітна плата за березень 2017 року складає 2242 грн. 85 коп. (4412 грн. 05 коп. - 2169 грн. 20 коп.), яка підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачкою документи, а саме ксерокопія довідки про розмір заборгованості по заробітній платі ( а.с.8) наведеним вище вимогам Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5 не відповідає, а тому не є належним та достатнім доказом.

При цьому, сам по собі факт звільнення позивача з ПАТ «Укрзалізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Доводи апеляційної скарги щодо врахування судом першої інстанції Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року апеляційний суд не враховує, оскільки вони не були для суду першої інстанції підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні позивачки, а навпаки, в рішенні суду першої інстанції зазначено, що такі форс-мажорні обставини можуть бути тільки підставою для звільнення від відповідальності відповідача за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст. 115,116 КЗпП України, включаючи субсидіарне застосування ст. 4 КЗпП України та ст.ст. 9,263,617 ЦК України. В рішенні суду першої інстанції правомірно зазначено, що зазначений висновок не звільняє відповідача від обов`язку виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за другу половину березня 2017 року.

Аналогічний правовий висновок, підстав для відступлення від якого не вбачила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду під час касаційного перегляду 10 жовтня 2019 року справи № 243/2071/18, висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 408/3267/17, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 265/9472/18-ц.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявляючи вимогу про стягнення заборгованості по оплаті праці за період березень-липень 2017 року, позивачка не надала суду належного доказу та правових підстав нарахування їй за цей період заробітної плати. Приведений позивачем розрахунок також не знайшов свого підтвердження належними доказами та суперечить інформації яка міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного Фонду України та відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення вказаного позову та не дають підстави вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.7, 19, 369, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Костянтиніського міськрайоного суду Донецької області від 23 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуювчий суддя: Мірута О.А.

Судді: Агєєв О.В.

Космачевська Т.В.