Справа № 127/7039/20
Провадження 2/127/1125/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І. Е., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця та відшкодування моральної шкоди.

Під час вивчення матеріалів позовної заяви судом встановлено їх невідповідність вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

У порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем в позовній заяві не зазначено його реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серію паспорта; відомі номери засобів зв`язку із відповідачем; офіційна електронна адреса та адреси електронної пошти позивача та відповідача. Відомостей щодо відсутності такої інформації не вказано.

У порушення вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно із ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Судом звернуто увагу на те, що позивач у своїй заяві вказує на неможливість надання деяких доказів, у зв`язку із чим суд роз`яснює позивачу наступне.

В разі неможливості надання доказів, на виконання вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач повинен зазначити перелік доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 177 ЦПК України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача, зокрема, про витребування доказів тощо. Однак, таке клопотання повинно бути оформлено у відповідності до ч. 2 ст. 84 ЦПК України.

Крім того, у порушення вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не зазначено відомостей щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є громадянином іноземної держави та проживає на території Російської Федерації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд звертає увагу позивача на те, що під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд має визначити підсудність справи, враховуючи те, що відповідач є громадянином Російської Федерації, однак обставини, викладені в позовній заяві не дають можливості це зробити.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу наступне.

Вирішуючи питання про підсудність справи за участю іноземної особи, суд повинен керуватися не тільки нормами внутрішнього процесуального законодавства, але й нормами, які містяться в міжнародних договорах про правову допомогу. Загальні правила підсудності цивільних справ судами України визначаються стосовно іноземців так само, як і стосовно громадян України. Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Отже, при вирішенні питання про міжнародну підсудність в Україні також діє «закон суду». Це означає, що при визначенні підсудності цивільних справ за участю іноземної особи може мати місце загальна територіальна підсудність, альтернативна, виключна та договірна підсудність.

За загальним правилом внутрішньої територіальної підсудності позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ст. 27 ЦПК України). Однак щодо цього загального правила варто зазначити, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Місцезнаходження майна та останнє відоме місце проживання чи перебування відповідача повинні бути в кожному випадку достовірно встановлені (ч. 10 ст. 28 ЦПК України). Нормами ст. 28 ЦПК України передбачена у певних випадках й інша альтернативна підсудність.

Позивачем не зазначено відомостей щодо можливості застосування альтернативної підсудності.

Відповідно до ч. 6 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Таким чином, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на необхідність зазначення в позовній заяві підстав звернення до Вінницького міського суду Вінницької області з даним позовом.

Крім того, положення Цивільного процесуального кодексу України передбачають необхідність вручення відповідачу позовної заяви із доданими до неї документами, надання можливості відповідачу подати відзив на позов, докази по справі, скористатись іншими процесуальними правами, визначеними законом.

Зазначення позивачем наявність у відповідача представника на стадії відкриття провадження не може бути прийнята судом до уваги. Суду неможливо встановити чи бажає відповідач щоб його інтереси саме у даній справі представляв саме цей представник, чи взагалі даний представник уповноважений на представництво інтересів відповідача в суді. В даному випадку, виключно відповідач має право визначити чи буде він користуватися правничою допомогою при розгляді даної справи в суді, хто саме буде представляти його інтереси, чи буде відповідач самостійно приймати участь у судовому процесі. Також, судом прийнято до уваги можливе припинення довіреності, виданої відповідачем ОСОБА_3 , її скасування чи відмова представника від вчинення дій, які були визначені цією довіреністю. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 8 ЦПК України, відповідач не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., п. 38).

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див., серед інших рішень та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», п. 63).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виникає необхідність вручення документів по справі відповідачу на території іншої держави на території Російської Федерації.

Положення статті 3 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про міжнародне приватне право», якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Відповідно до ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Міжнародним договором, яким передбачено вручення судових документів відповідачу на території Російської Федерації є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Згідно з ст. 17 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, у відношеннях один з одним при виконанні цієї Конвенції установи юстиції Договірних Сторін користуються державними мовами Договірних Сторін або російською мовою.

Відповідно до п. 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27 червня 2008 року № 1092/5/54 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2008 року за № 573/15264, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

Таким чином, в разі підсудності даної справи суду України, позивачу необхідно оформити позовну заяву та документи, що додаються до неї, у відповідність до вимог п. 2.3 розділу 2 вказаної вище Інструкції та надати суду належним чином завірений переклад на мову запитуваної держави, тобто на російську мову.

Суд звертає увагу позивача на те, що суд може допустити своєю ухвалою перекладача за заявою учасника справи або призначити його за власною ініціативою. Витрати, пов`язані із залученням перекладача, відносяться до судових витрат і підлягають розподілу під час ухвалення рішення по справі в порядку передбаченому ЦПК України.

Також, суд звертає увагу позивача на те, що суд у відповідності до ст. 135 ЦПК України може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат), невиконання якої має певні юридичні наслідки, передбачені ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, але виключно в порядку, встановленому ЦПК України.

Закон встановлює обов`язкові вимоги до позовної заяви (ст.ст. 175, 177 ЦПК України). Зокрема, від якості позовної заяви та юридично правильного її змісту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Враховуючи вищезазначене, наявні підстави для залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27 червня 2008 року № 1092/5/54 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.07.2008 року за № 573/15264, Законом України «Про міжнародне приватне право», Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року та Протоколу до неї 1997 року, ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця та відшкодування моральної шкоди залишити без руху та надати позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків, шляхом надання суду: відомостей щодо: реєстраційного номера облікової картки платника податків або номера і серії паспорта позивача; відомих номерів засобів зв`язку із відповідачем; офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача та відповідача; наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; визначення підсудності, а також шляхом надання суду: попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; належним чином завіреного перекладу позовної заяви з доданими до неї документами на російську мову; у разі необхідності подання клопотання про витребування доказів;.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява вважається неподаною та повертається позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: