Справа № 128/2599/19
РІШЕННЯ

Іменем України

27.03.2020 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі Бойко А.А,

без участі сторін та їх представників,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, -

УСТАНОВИВ:

27.09.2019 до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом звернувся ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_2 , яка за свого життя вчинила заповіт, яким все своє майно заповідала йому

Вказує, що після смерті баби відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 , який їй належав на праві власності як колгоспний двір відповідно до свідоцтва №343 від 28.12.1989.

Зазначає, що він прийняв спадщину після смерті баби, оскільки в строк звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини.

Вказує, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок постановою від 30.07.2019 № 190/02-31 приватного нотаріуса Вінницького нотаріального округу Нідзельської І.Є. йому було, оскільки з наданого свідоцтва про право власності на житловий будинок неможливо встановити яка частка зазначеного будинку належить спадкодавиці ОСОБА_2 .

Зазначає, що відповідно до записів погосподарської книги Ксаверівської сільської ради за період 1971-1985, даний двір мав статус колгоспного двору, головою та єдиним членом його була ОСОБА_2 , проживала одиноко, інші члени колгоспного двору відсутні. Станом на 15.04.1991 інших членів колгоспного двору в зазначено домоволодінні не було, та в Стрижавській селищній раді з 1985 і по даний час погосподарський облік не ведеться.

Вказує, що спадкодавиця ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала одиноко, спадкоємці першої черги та спадкоємці, які б мали право на обов`язкову частку в спадквому майні - відсутні.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, через канцелярію суду представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача- Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області також в судове засідання не з`явився та надав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4).

За життя ОСОБА_2 10.12.1998 року склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право за законом (а.с.5). Даний заповіт не змінено і не скасовано.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина відповідне спадкове майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який належав померлій згідно свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на домоволодіння від 28.12.1989 року (а.с.9).

Дане домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2 (а.с.9, 14-24), крім голови даного колгоспного двору ОСОБА_2 , інші члени двору відсутні.

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв, оскільки подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується заявою від 22.11.2018 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка витребувана на ухвалу суду (а.с.59-118).

Однак, як убачається з постанови приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської І.Є. від 30.07.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спірний житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_2 та встановити яка частка даного будинку належала ОСОБА_2 неможливо (а.с. 14).

Інші спадкоємці, яким заповіла ОСОБА_2 , вищезазначений житловий будинок та особи, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_2 , відсутні.

Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 , як голова колгоспного двору АДРЕСА_1 проживала в даному дворі та вела господарство; інші члени колгоспного двору - відсутні.

Позивач у справі є єдиним спадкоємцем за заповітом , після смерті ОСОБА_2 .

Тому, за таких обставин суд уважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , так як подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством, позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має, оскільки спадковий житловий будинок відноситься до суспільної групи домогосподарств - колгоспний двір.

Виходячи з вищевикладеного , суд прийшов до висновку, що задоволення позову відповідає вимогам закону, законним інтересам сторін та не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, Суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.Б. Саєнко