Справа № 476/1088/19
Провадження № 2/476/59/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.03.2020 року с.м.т. Єланець
Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Чернякової Н.В.
за участю секретаря Козаченко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Єланець у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль
27.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль.
Свої вимоги мотивує тим, що у липні 2018 року його мати ОСОБА_4 та її співмешканець ОСОБА_2 за його доручення та за його кошти придбали у ОСОБА_3 належний останній автомобіль марки "ВАЗ 2108", номерний знак НОМЕР_1 . Договір купівлі-продажу вказаного автомобіля у письмовій формі вчинено не було, між тим, він вважає, що набув право власності на автомобіль, оскільки, фактично договір було виконано.
В липні 2019 року він дізнався, що відповідач ОСОБА_2 викрав документи на вказаний автомобіль, ключі від нього та помістив автомобіль до гаражу своєї знайомої, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2
Наразі він позбавлений можливості оформити своє право власності на вказаний автомобіль, оскільки відповідач ОСОБА_2 відмовляється повернути йому документи на автомобіль, колишня власниця автомобіля ОСОБА_3 є людиною похилого віку, хворіє та відмовляється оформити купівлю-продаж автомобіля у Територіальному сервісному центрі, а термін дії довіреності, виданої нею, пов`язаної з експлуатацією управління, технічним обслуговування та продажем автомобіля закінчився.
Посилаючись на викладене, просив суд визнати за ним право власності на вказаний автомобіль.
Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 15.01.2020 року до участі у даній цивільній справі у якості співвідповідача залучено ОСОБА_3 (а. с. 51).
Позивач у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.
Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у визначений строк відзиви до суду не направили, у судові засідання не з`явилися, тому, у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Вивчивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Зі змісту позовної заяви слідує, що у липні 2018 року мати позивача ОСОБА_4 та її співмешканець, відповідач ОСОБА_2 , за доручення позивача та за його кошти придбали у співвідповідачки ОСОБА_3 належний останній автомобіль марки ВАЗ, модель 2108, тип ТЗ - легковий комбі-В, 1988 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами, коляски) № НОМЕР_2 , реєстраційний № НОМЕР_1 (а. с. 64).
Договір купівлі-продажу вказаного автомобіля у письмовій формі між сторонами вчинено не було.
В липні 2019 року позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 утримує документи на вказаний автомобіль у себе, а сам автомобіль помістив до гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
З письмових матеріалів справи слідує, що 27.07.2019 року позивач звернувся до Єланецького ВП Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області із заявою про застосування заходів до відповідача ОСОБА_2 з метою повернення спірного автомобіля (а. с. 11).
З відповідей Єланецького ВП Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області від 29.07.2019 року та 21.08.2019 року на вищевказане звернення позивача слідує, що перевірку за його повідомленням припинено у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а. с. 12, 27, 30).
Зі змісту позовної заяви слідує, що наразі позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на вказаний автомобіль, оскільки відповідач ОСОБА_2 відмовляється повернути йому документи на транспортний засіб, а колишня власниця автомобіля ОСОБА_3 є людиною похилого віку, хворіє та відмовляється оформити договір купівлі-продаж автомобіля у Територіальному сервісному центрі. А тому, позивач вважає, що нині захист його порушених прав можливий лише у судовому порядку шляхом визнання права власності на вказаний транспортний засіб.
Так, відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні покупцеві, а покупець приймає або зобов`язується передати майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).
Отже, ураховуючи, що, відповідно до статті 328 ЦК України, набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України .
Крім того, загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.
Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, пунктом 1 якого визначено, що цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.
Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність),
Частина 2 пункту 8 Порядку визначає перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.
Частиною 4 пункту 8 Порядку визначено, що для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку.
Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).
Такі вимоги є суттєвими умовами при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся.
Оскільки, законодавством визначено виключний перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, твердження позивача щодо фактичного набуття ним права власності на спірний транспортний засіб, є безпідставними. Обов`язковий порядок, щодо відчуження транспортного засобу, не дотримано, що суперечить вимогам чинного законодавства, яке встановлює особливий порядок укладання договорів щодо транспортних засобів.
Установивши, що письмовий договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, власником вказаного автомобіля згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів досі є співвідповідачка ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що позивач не позбавлений можливості оформити своє право власності на транспортний засіб у порядку, встановленому законом.
Доказів того, що співвідповідачка ОСОБА_3 ухиляється від укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля позивачем до суд не надано.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про передчасність позовних вимог позивача про визнання права власності на спірний транспортний засіб, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.
Суд не може взяти до уваги доводи позивача про неможливість оформлення свого права власності на автомобіль через втрату документів на нього, оскільки у відповідності до пункту 18 вищевказаного Порядку замість утраченого або непридатного для користування свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) і номерних знаків на підставі заяви власника або його представника видається нове свідоцтво про реєстрацію та номерні знаки.
Також суд вважає, що не впливає на вирішення справи по суті закінчення строку дії довіреності, виданої співвідповідачкою ОСОБА_5 , пов`язаної з експлуатацією управління, технічним обслуговування та продажем автомобіля закінчився від 20.05.2009 року (а. с. 10).
Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд виходить з того, що, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суд з даним позовом позивач не сплатив судовий збір, посилаючись на підстави звільнення від сплати судового збору, передбачені п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", яка передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Між тим, вирішивши справу по суті, суд приходить до висновку, що зміст заявлених позивачем вимог свідчить, що вони не пов`язані з виконанням ним військових обов`язків та не стосуються його службових обов`язків, що не дає привід вважати позивача звільненим від сплати судового збору за зазначеною вище підставою.
З огляду на викладене, суд вважає, що з позивача на користь держави підлягають стягненню 768,40 грн. судового збору.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265, 280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Єланецьким районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 03.04.2020 року.

Суддя Н.В. Чернякова