Ухвала

20 березня 2020 року

м. Київ

справа № 628/184/19

провадження № 61-4122ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа: Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та застосування наслідків недійсного правочину,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та застосування наслідків недійсного правочину.

Позовна заява мотивована тим, що 28 травня 2004 року між нею та ОСОБА_1 укладено договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, посвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, згідно якого вона безоплатно передала в дар відповідачці належний їй житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Куп`янський район, с. Осадьківка (вулиця без назви та будинок без номеру) вартістю 8 900,00 грн.

Вказала, що при укладенні вказаного договору дарування порушено її права як власника, оскільки ОСОБА_1 скористалась тим, що їй об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні даного договору, і вона помилилась при цьому.

Зазначила, що в порушення вимог закону їй не було надано відомості, які потрібні дарувальнику при укладенні договору, та не зазначено ці відомості в договорі. Нотаріусом не було роз`яснено їй положення чинного законодавства щодо порядку укладення договорів дарування, підстав та наслідків визнання їх недійсними.

Вказала, що на час укладення договору дарування перебувала в такому стані, що не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічної хвороби, адже з 2003 року лікувалась у лікаря-психіатра Куп`янської центральної медичної лікарні та знаходилась у Комунальній установі Оскільському психоневрологічному інтернаті.

Зазначила, що у момент підписання договору дарування помилялась щодо істотних умов договору, оскільки мала на меті укладення договору довічного утримання.

Вказала, що є особою похилого віку. На час укладення договору їй було 74 роки. В силу похилого віку та за станом здоров`я вона потребувала сторонньої допомоги та догляду.

У 2004 році ОСОБА_1 запропонувала їй свої послуги щодо забезпечення догляду, харчування, утримання житла в належному стані. Весь час з 2004 року до моменту направлення її до психоневрологічного диспансеру відповідачка здійснювала догляд за нею та за її житлом. В психоневрологічному диспансері відповідачка її вже не відвідувала. Після її повернення додому відповідачка відмовилася надавати допомогу та реєструвати її місце проживання, не впускала її до будинку.

Зазначила, що, укладаючи договір, мала на меті відчуження на користь відповідачки будинку, який є її єдиним житлом лише за умови довічного утримання і, якби не помилка у правовій природі правочину, оспорюваного договору не було б укладено.

Просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: с. Осадьківка Куп`янського району Харківської області, вулиця без назви, будинок без номеру, укладений між нею та ОСОБА_1 28 травня 2004 року, посвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Литвиновою І. В. за реєстровим номером № 2-1053; повернути їй будинок за вказаною адресою; визнати за нею право власності на будинок за адресою: с. Осадьківка Куп`янського району Харківської області, вулиця без назви, будинок без номеру, дерев`яний, обкладений цеглою, житловою площею 8,4 кв. м, позначений в плані земельної ділянки літ. «А» з надвірними будівлями та спорудами: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Ж», вбиральня літ. «З», огорожа №1 за договором купівлі-продажу, посвідченим виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Куп`янського району Харківської області 14 серпня 1991 року за № 74, зареєстрованим у Куп`янському БТІ в книзі №25, номер запису № 3645, та в реєстрі прав власності на нерухоме майно згідно витягу з реєстру від 14 травня 2004 року, № 3575695, здійснивши державну реєстрацію права власності.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 листопада 2019 року скасовано.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та застосування наслідків недійсного правочину задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку Куп`янського міськрайонного суду Харківської області у за адресою: с. Осадьківка Куп`янського району Харківської області, вулиця без назви, будинок без номеру, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 28 травня 2004 року, посвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Литвиновою І. В. за реєстровим номером № 2-1053.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на будинок за адресою: с. Осадьківка Куп`янського району Харківської області, вулиця без назви, будинок без номеру, дерев`яний, обкладений цеглою, житловою площею 8,4 кв. м, позначений в плані земельної ділянки літ. «А» з надвірними будівлями та спорудами: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Ж», вбиральня літ. «З», огорожа №1 за договором купівлі-продажу, посвідченим виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Куп`янського району Харківської області 14 серпня 1991 року за № 74, зареєстрованим у Куп`янському БТІ в книзі №25, номер запису № 3645, та в реєстрі прав власності на нерухоме майно, згідно витягу з реєстру від 14 травня 2004 року, № 3575695.

В іншій частині позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та застосування наслідків недійсного правочину залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

27 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку з касаційною скаргою в якій, просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року та залишити в силі рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області.

У касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимога немайнового характеру: про визнання недійсним договір дарування житлового будинку, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, а тому справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також предметом позову у справі № 628/184/19 є вимогамайнового характеру: визнання за позивачем права власності на житловий будинок, вартість якого становить 8 900,00 грн.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 2 102,00 грн.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відтак, справа є малозначною в силу змісту правовідносин та їх регулювання не представляє значної складності, ціна позову в якій не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 250 = 525 500, 00 грн) та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що справа є малозначною в силу вимог пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

При визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа: Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та застосування наслідків недійсного правочину.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко