ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/3540/19

Головуючий у першій інстанції - Бузунко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/355/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2019 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,

місце постановлення судом першої інстанції ухвали - смт Козелець

дата складання судом першої інстанції повного тексту ухвали - 20.12.2019,

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 24 358,45 грн матеріальної шкоди, завданої пошкодженням належного йому на праві власності транспортного засобу ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною і повернуто позивачу. Ухвалою суду від 22.01.2020 в зазначеній ухвалі від 20.12.2019 було виправлено описку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та зобов`язати суд першої інстанції призначити справу до судового розгляду, посилаючись на те, що ухвала є незаконною, невмотивованою, такою, що не відповідає вимогам ЦПК України. Скаржник не погоджується із висновком суду про те, що йому необхідно було надати довіреність або інший документ, що підтверджує право представника підписати поданий позов, оскільки повноваження адвоката як представника підтверджуються ордером, а також свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, а також із вимогою суду надати докази вини відповідача у скоєному ДТП, вважаючи, що суд почав давати оцінку доказам по справі ще до відкриття провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним нормам судове рішення від 20.12.2019 не відповідає.

Судом встановлено, що адвокат Слєпченко С.А., який діяв від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку подав до ОСОБА_2 позов про відшкодування шкоди, завданої ДТП.

Ухвалою судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2019 року позовну заяву було залишено без руху з посиланням на те, що вона подана без додержання вимог, викладених у п.5 ч. 3 ст. 175 та ч.7 ст. 177 ЦПК України, а саме відсутні докази, що підтверджують повноваження представника позивача на право підпису позовної заяви від імені позивача, та відсутні посилання на докази щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Додадана до позову роздруківка з ЄДРСР є знеособленою і не дає можливості ідентифікувати особу щодо якої вона винесена.

Визнаючи неподаною та повертаючи позивачеві позовну заяву на підставі ч. 3 ст.185 ЦПК України, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав ухвалу суду від 01.10.2019 у визначений судом строк.

Колегія суддів вважає вказані висновки суду помилковими, необґрунтованими та незаконними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні суддею положень цивільного процесуального законодавства.

Положеннями Конституції України, ст.4, 43 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Кожна особа при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку суддя суду першої інстанції не виконав вимог процесуального законодавства та порушив право позивача на захист його інтересів.

Адвокат Слєпченко С.А. на підтвердження своїх повноважень здійснювати представництво інтересів ОСОБА_1 у Козелецькому районному суді Чернігівської області надав ордер серії ЧН №088966 від 18.09.2019 (а.с.31).

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Частиною третьою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Позовна заява ОСОБА_1 підписана адвокатом Слєпченком С.А. на підставі ордера, що не суперечить приписам закону.

Вимога судді надати докази, які підтверджують вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, також суперечить вимогам процесуального закону.

Так, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нормами ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, право визначати предмет спору та наведення обставин, якими обґрунтовуються заявлені вимоги, закріплено саме за позивачем.

З позовної заяви вбачається, що позивачем на його власний розсуд викладено обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог, позовна заява містить обґрунтування сум, які позивач просив стягнути, посилання на письмові докази, зокрема - постанову про закриття кримінального провадження від 14.07.2019 та від 03.09.2019. Вказані постанови додані до позовної заяви в тому вигляді в якому вони наявні у позивача. Позовна заява містить перелік доданих доказів.

Норми статті 175 ЦПК України не вимагають подати докази, якими позивач підтверджує наведені обставини,обов`язковим є лише зазначення про такі докази у позові.

Позовні вимоги позивачем сформульовано у прохальній частині позовної заяви.

Щодо відсутності персоніфіцированих доказів, які підтверджують вину відповідача у скоєнні ДТП, то зазначений факт може встановлюватися та досліджуватися при розгляді справи по суті спору, а не на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. В процесі розгляду справи позивач не позбавлений можливості в порядку ст.84 ЦПК України заявити клопотання про витребування доказів, в отриманні яких у нього є складнощі

Наведене свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про невиконання позивачем вимог закону щодо надання доказів.

Відповідно до статей 8, 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується принципом верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Верховенством права визнається панування права у суспільстві, яке вимагає від держави втілення його у законодавчій та правозастосовній діяльності (Рішення Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004).

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці (рішення від 09.10.1979 у справі Ейрі (п.24), рішення від 13.05.1980 у справі Артіко проти Італії (п.35), рішення від 30.05.2013 у справі Наталія Михайленко проти України (п.32)) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства.

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (пункт 1 ст.6 Конвенції).

Отже, право на доступ до суду має бути ефективним.

Реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Також у пункті 42 рішення ЄСПЛ «Бендерський проти України» від 15.11.2007, зокрема зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись, виходячи з обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (cf. «Дюлоранс проти Франції» від 21.03.2000; «Донадзе проти Грузії» від 07.03.2006).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

На зазначене звертає увагу Верховний Суд у постанові від 15.07.2019 у справі №539/3720/16-ц.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимога скаржника в апеляційній скарзі щодо зобов`язання судом апеляційної інстанції суд першої інстанції призначити справу до судового розгляду суперечить ст.374 ЦПК України, тому в її задоволенні слід відмовити.

З огляду на викладене вище, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала судді від 20 грудня 2019 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 25.03.2020.