Провадження № 2/522/65/20
У Х В А Л А

про повернення позову

30 березня 2020 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви Міністерства культури України до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (с. Коваленко В.М.) від 10.10.2019 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 364 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України та цивільний позов Міністерства культури України до ОСОБА_1 про відшкодування збитків виділено в окреме провадження для подальшого розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою суду від 08.01.2020 року позовна заява Міністерства культури України була залишена без руху, оскільки остання не відповідає вимогам ст. 175 та ст. 177 ЦПК України та надано позивачу строк на усунення недоліків позову, а саме: надати належним чином оформлену позовну заяву з усіма наявними у позивача доказами.

Копію ухвали суду представник позивача отримав 17.01.2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Між тим, до теперішнього часу недоліки позову усунуті не були, та не надано належним чином оформлену позовну заяву у відповідній кількості учасників процесу та не надано доказів до позову.

Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

На підставі наведеного, суд вважає, що позивач був належним чином сповіщений про наявність ухвали суду від 08.01.2020 року про залишення позовної заяви без руху.

ЦПК України не передбачає можливості суд повторно залишати позовну заяву без руху.

У зв`язку з чим, судом встановлено, що позивачем належним чином не усунуті недоліки позову в установлений строк.

Судом також враховується, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі- ОСОБА_2 проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Приймаючи до уваги зазначене та оскільки у встановлений законом строк ухвала суду про залишення позовної заяви без руху виконана не була, а отже, вказані судом недоліки позивач не усунув, тому відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, позовну заяву Міністерства культури України слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді (ч.6 ст. 185 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 43, 44, 185, 260, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Міністерства культури України до ОСОБА_1 про відшкодування збитків - визнати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Суддя: Домусчі Л.В.