Справа № 346/601/20
Провадження № 2/346/844/20
15 квітня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
в складі: головуючого судді: Махно Н.В.
з участю: секретаря: Гайової Г.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, придбаного в шлюбі, -
Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 29.04.1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, однак на даний час вони спільно не проживають та в провадженні Коломийського міськрайонного суду перебуває справа за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Перебуваючи у шлюбі вона з відповідачем збудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . 20 лютого 2012 року виконавчим комітетом Турківської сільської ради на вказане нерухоме майно ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Згідно вказаного свідоцтва за адресою: АДРЕСА_1 -житловий будинок загальною площею 110,0 кв.м., стайня «Б», стодола «В», комора «Г», гараж «Д», літня кухня «Ж», вбиральня «З», криниця №1, огорожа №2-4. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано Коломийським МБТІ за відповідачем в реєстрову книгу за №4 реєстровим №795. На її замовлення на вказане нерухоме майно Коломийським МБТІ 05.02.2020 року виготовлений технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, яким підтверджується наявність спірного будинку з господарськими будівлями і спорудами, які зазначені у вищевказаному свідоцтві про право власності на нерухоме майно. Зазначає, що кожному з них належить по 1/2 частині вказаного нерухомого майна, тому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_2 понесені нею судові витрати.
В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її та позивачки відсутності. Не заперечила проти заочного розгляду справи.
Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 29.04.1995 року між сторонами зареєстровано шлюб у виконкомі Турківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.6)
За ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , що стверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.02.2012 р. (а.с.7) Згідно вказаного свідоцтва за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться-житловий будинок «А» загальною площею 110,0 кв.м., житлова площа 69,9 кв.м.; стайня «Б», стодола «В», комора «Г», гараж «Д», літня кухня «Ж», вбиральня «З», криниця №1, огорожа №2-4.
Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано Коломийським МБТІ за відповідачем ОСОБА_2 в реєстрову книгу за №4 під реєстровим №795 реєстраційний № 36039682 (а.с.11). Коломийським МБТІ виготовлений технічний паспорт (а.с.8-10)
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно звіту про оцінку майна ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_2 становить 340458 грн. (а.с.14-33).
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Згідно ст.60,61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11: «22. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 23. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих,які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того,на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох».
Відповідно до п.25 цієї ж постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права
спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації
може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 листопада 2018 року по справі №372/504/17, наведені вище норми Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.
З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
В зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та правової допомоги.
На підставі ст. ст. 60, 68, 69, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України, та, керуючись ст.ст. 141, 247ч.2, 263, 264, 265, 268, 354, 280-282 ЦПК УКраїни, суд, -
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , жителькою АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , жителькою АДРЕСА_1 понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 1702 гривень 29 копійок, а також 4000 гривень витрат за надання правової допомоги.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Махно Н. В.