Справа №515/1961/18
Провадження №2/515/164/20
Татарбунарський районний суд Одеської області
27 березня 2020 р. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Тимошенка С.В.
за участю: секретаря судового засідання Коренчук О.Е.
представника позивача - адвоката Давиденка К.В.
представника третьої особи (за довіреністю) Бєлої О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Татарбунари Одеської області циві- льну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог що- до предмету спору на стороні відповідача - Татарбунарська районна державна адміністрація Оде- ської області, до ОСОБА_2
про позбавлення батьківських прав,
В С Т А Н О В И В:
03 грудня 2018 року ОСОБА_1 в особі свого представника звернулася до суду з позовною зая- вою, в якій просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, посилаючись на наступні об- ставини
Вона та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.10.2010 р. шлюб між нею та відповідачем у справі було розірвано. З моменту розірвання шлюбу відповідач перес- тав приділяти увагу дитині, останній рік не навідує її та самоусунувся від її виховання, не спілку- ється з дитиною, не цікавиться її розвитком та взагалі не приділяє жодної уваги, не проявляє що- найменшої батьківської турботи, хоча має можливість виконувати свої батьківські обов`язки. Вона позитивно характеризується за місцем проживання, дитина проживає з нею та знаходиться на її ут- риманні, для дитини нею створено гідні умови проживання без допомоги колишнього чоловіка.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимо- ги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі у зв`язку з сімейними об- ставинами.
Представник третьої особи також у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на висновок органу опіки та піклу- вання про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи за міс- цем реєстрації сповіщався належним чином - рекомендованим листом з повідомленням, до суду повернувся конверт із поміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.79). Тому його виклика- но до суду шляхом опублікування оголошення на веб-сайті Татарбунарського районного суду на 27.03.2020 р. на 14.00 год., але він повторно до суду не з`явився, у відповідності до ст.178 ЦПК України, відзиву до суду та учасникам справи не надіслав.
Розгляд справи проведено за наявними у справі матеріалами з ухваленням заочного рішення на підставі положень ст.ст.280-282 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсу- тності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального техніч- ного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8) підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін у справі народилась дитина - ОСОБА_3 .
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.10.2010 р. (копія на а.с.6) шлюб, зареєстрований 24.05.2008 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 27, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено шлюбне пріз- вище « ОСОБА_1 ».

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.7), ОСОБА_6 та ОСОБА_1 за- реєстрували шлюб 17.06.2017 р. у Татарбунарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 74. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєне прізвище « ОСОБА_1 ».

Як вбачається з копії акта обстеження умов проживання від 02.11.2018 р. (а.с.10), при проведен- ні обстеження умов проживання та утримання дитини ОСОБА_3 встановлено, що умови про- живання добрі, в помешканні чисто, охайно, тепло. Житлові приміщення облаштовані необхідни- ми предметами побуту, меблями. У дитини є окрема кімната, спальне місце, місце для навчання. Для повноцінного розвитку дитини створені необхідні умови проживання.

На підставі виконавчого листа № 2-296, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області 10.08.2011 р., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, по- чинаючи з 21.03.2011 р., до її повноліття, відкрито виконавче провадження, що слідує з копії пос- танови від 22.11.2011 р. (а.с.13,50).

Розрахунком заборгованості по аліментам (а.с.12) підтверджується заборгованість по аліментам ОСОБА_2 станом на 01.10.2018 р. в сумі 44157,44 грн.

Як вбачається з висновку № 01-30/470 від 07.02.2019 р. (а.с.25), Татарбунарська райдержадміні- страція, як орган опіки та піклування, з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 07.02.2019 р. № 1, з метою соціального захисту малолітньої дитини, вра- ховуючи думку дитини, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1987 р. народження, відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , 2008 р. народження.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам (а.с.49), заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 01.06.2019 р. складає 56582,19 грн.

Комісія з питань захисту прав дитини Татарбунарської райдержадміністрації Одеської області 22.10.2019 р. прийняла рішення № 1 вважати недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочки ОСОБА_3 , 2008 р. народження, з урахуванням того, що ОСОБА_2 на даний час проживає в іншому місті, має іншу родину, маленьку дитину, заборгова- ність сплачує поступово та має намір розрахуватися із заборгованістю по аліментам, з дитиною підтримує зв`язок, бажає приймати участь у її вихованні та утриманні, що слідує з рішення (а.с.74).

Згідно ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасники зобов`язані вживати усіх необхід- дних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологі- чного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального пово- дження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьків- ських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п.15,16 своєї постанови від 30.03.2007 р. № 3 "Про прак- тику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухи - лення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечу- ють необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Заз- начені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від вихован- ня дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язка- ми.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім за- ходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, і підстав для застосування такого заходу до ОСОБА_2 немає.

Встановлені в даній справі обставини вказують на те, що пред`явлення вимог про позбавлення батьківських прав було обумовлено конфліктом між батьками, а не захистом інтересів дитини. Про це, зокрема, свідчить те, як позивач сама пояснює необхідність звернення з даним позовом до суду - «У зв`язку з тим, що я піклуюсь за долю доньки, не хочу, щоб у майбутньому відповідач мав можливість пред`явити до неї будь-які претензії майнового характеру…».

Крім того, з висновку № 01-30/470 від 07.02.2019 р. (а.с.25) Татарбунарської райдержадмініст- рації, як органу опіки та піклування, слідує, що зі слів дитини - ОСОБА_3 , вона також ба- жає спілкуватись з батьком частіше, відвідувати його родину за місцем проживання.

Зважаючи на конкретні обставини справи, ставлення батька до дитини та дитини до батька, а також приведені стороною позивача та представником третьої особи доводи на підтвердження ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та на їх спростування, суд прийшов до висновку, що у даному випадку відсутні достатні підстави для ствердження про винну поведін- ку відповідача і свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (рішення від 18.12.2008 р.), зокрема, зазначив про наступне «п.47… право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоди- ти цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8. Таке втручання є порушенням зазначеного поло- ження, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві».

Надані позивачем докази не є достатніми, у розумінні ч.1 ст.80 ЦПК України, доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до пред- мета доказування, а саме, що відповідач ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї малолітньої дитини.

А оскільки позивач не довела своїх вимог, а також приймаючи до уваги, що розірвання сімей- них зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, що можливо виправдати лише за виняткових обставин, яких у даному випадку судом не встановлено, суд вважає необхідним відмовити у позові за недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Татарбунарська районна державна адміністрація Одської області, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відпові- дача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеля- ційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Тимошенко