Постанова

Іменем України

18 березня 2020 року

м. Київ

справа № 175/3337/17

провадження № 61-37464св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М., від 12 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк», банк) про захист прав споживачів.

Позовну заяву мотивовано тим, що 27 травня 2011 року між ним та банком був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 251 200 грн на строк до 27 травня 2017 року. На забезпечення належного виконання умов кредитного договору цього ж дня між сторонами був укладений договір застави, предметом якого є належний йому на праві власності автомобіль «Nissan Teana». Вказував, що протягом дії договору він сплачував регулярні платежі відповідно до графіка погашення заборгованості, в тому числі й комісію за обслуговування кредиту, однак вважає умови договору в частині сплати комісії несправедливими та такими, що суперечать Закону України «Про захист прав споживачів», а тому просив визнати кредитний договір в цій частині недійсним. Вказував, що враховуючи незаконно нараховані до сплати суми комісії, на момент свого останнього платежу він фактично погасив всю заборгованість за кредитом, а тому усі обов`язки за кредитним договором є виконаними у повному обсязі, у зв`язку із чим просив розірвати кредитний договір. На підставі цього й просив визнати заставу припиненою та розірвати договір застави транспортного засобу, оскільки він є похідним від основного зобов`язання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Реброва С. О. від 29 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся до суду із позовом поза межами позовної давності, про застосування якого заявив відповідач, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 29 листопада 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Визнано положення кредитного договору від 27 травня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБі Банк», в частині обов`язку сплачувати комісію за управління кредитом несправедливим та недійсним з моменту укладення.

Визнано зобов`язання за кредитним договором від 27 травня 2011 року припиненим. Визнано припиненою заставу автомобіля за договором застави від 27 травня 2011 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск банком позовної давності, оскільки позивач про порушення своїх прав дізнався лише у

2015 році, після того як банк звернувся до суду із позовом про стягнення з нього заборгованості. Суд апеляційної інстанції вважав несправедливими та такими, що суперечать Закону України «Про захист прав споживачів» умови кредитного договору про сплату позивачем комісії за управління кредитом, а тому дійшов висновку про недійсність цих умов. Вказував, що враховуючи незаконно нараховані до сплати суми комісії, на момент сплати позивачем останнього платежу він фактично погасив всю заборгованість за кредитом, а тому усі обов`язки за кредитним договором є виконаними у повному обсязі, у зв`язку із чим вважав за можливе визнати зобов`язання за договором припиненим, виконаним, проведеним належним чином. Оскільки застава є похідною від основного зобов`язання, суд дійшов висновку про припинення застави транспортного засобу за укладеним між сторонами договором застави від 27 травня 2011 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що сплата комісії передбачена умовами договору, який був підписаний позивачем, що свідчить про те, що він був ознайомлений та погоджувався із такими умовами кредитування. Крім того, банк звертався до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, який заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року, був задоволений частково, з ОСОБА_1 стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 111 585,68 грн за вирахуванням комісії та штрафу. Тобто судом вже надавалась оцінка заборгованості позивача перед банком за кредитним договором, рішення суду позичальником не виконано, а тому висновки суду апеляційної інстанції про припинення зобов`язання за кредитом, а також заставою є помилковим. Такі висновки не узгоджуються із положенням частини четвертої статті 82 ЦПК України, відповідно до якого обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 12 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2020 року до справи у якості правонаступника ПАТ «ВіЕйБі Банк» залучено ТОВ «ФК «Інвест Хаус».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 травня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є

ТОВ «ФК «Інвест Хаус», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 251 200 грн під 3% річних на строк до 27 травня 2017 року.

Пунктами 1.5.1, 1.5.2 кредитного договору передбачена сплата позичальником комісії за надання кредиту та за обслуговування банком боргових зобов`язань.

На забезпечення належного виконання умов кредитного договору 27 травня 2011 року між сторонами був укладений договір застави, предметом якого є належний позивачу на праві власності автомобіль «Nissan Teana».

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року задоволено позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 та стягнуто з позичальника на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 153 784,71 грн, яка складається із:

110 005,37 грн - тіло кредиту; 1 580,31 грн - проценти; 15 072 грн - комісія за розрахункове обслуговування; 27 127,03 грн - штраф.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня

2017 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією у розмірі 15 072 грн та штрафом у розмірі

27 127,03 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову банку в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Доказів виконання рішення суду матеріали справи не містять.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Щодо визнання недійсними умов кредитного договору

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами першою, другою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові

від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження

№ 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання умов кредитного договору про сплату комісії за управлінням кредиту недійсними як оспорюваних, оскільки вони є недійсними в силу закону і у такому разі не потребують визнання їх недійсними.

При цьому суд апеляційної інстанції не указав, які конкретно пункти договору він визнає недійсними, оскільки сплата комісії передбачена як пунктом 1.5.1 кредитного договору, так і пунктом 1.5.2 цього договору. Слід зазначити, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним,

чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 265 ЦПК України.

Щодо визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором та договором застави

Суд апеляційної інстанції вважав, що за вирахуванням незаконно сплачених позичальником та нарахованих банком суми комісії, ОСОБА_1 фактично погасив всю заборгованість за кредитом, у зв`язку із чим дійшов висновку про припинення зобов`язання за кредитним договором.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою(пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України).

Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (Ноrnsbу V. Gгеесе) від 19 березня 1997 року, зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З матеріалів справи вбачається, що банк звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 02 лютого 2016 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року, був задоволений частково, з ОСОБА_1 стягнуто кредитну заборгованість у розмірі

111 585,68 грн за вирахуванням комісії та штрафу (110 005,37 грн - тіло кредиту; 1 580, 31 грн - проценти).

Тобто судом вже надавалась оцінка заборгованості позивача перед банком, в тому числі на підставі нікчемних положень договору про сплату комісії, у стягнені якої було відмовлено, а доказів виконання зазначених вище судових рішень, які є обов`язковими на всій території України, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки є судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором, яке позичальником не виконано, висновки суду апеляційної інстанції про припинення зобов`язання за кредитним договором, а також договором застави є помилковим.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня

2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», про захист прав споживачів, визнання умов кредитного договору несправедливими та недійсними, припинення зобов`язання за кредитним договором та договором застави відмовити.

Судові витрати, понесені публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» за подання касаційної скарги у розмірі

5 120 грн, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович