Справа № 468/1381/19-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30.03.2020 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання Рафальської К.В., розглянувши у відкритому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу № 468/1381/19-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що з 2003 по 2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.09.2018 року, під час якого придбали автомобіль марки «Міцубісі Паджеро», н.з. НОМЕР_1 , та квартиру в с. Мар`ївка Баштанського району Миколаївської області, право власності на які було зареєстровано за відповідачем. На даний час у користуванні відповідача знаходиться вказаний автомобіль, вартість якого становить 170000 грн. У спільній квартирі, вартість якої становить 169400 грн, сторони не проживають, оскільки відповідач проживає в іншому житлі з новою сім`єю, а позивач винаймає житло. На підставі викладеного, оскільки вказане майно є спільною сумісною власністю сторін, позивач просила визнати за нею право власності на квартиру, розташовану по АДРЕСА_1 , а за відповідачем - право власності на автомобіль марки «Міцубісі Паджеро», 2006 року випуску, н.з. НОМЕР_1 .

28.10.2019 року позовна заява була залишена без руху.

22.11.2019 року було відкрите провадження у справі.

24.01.2020 року ухвалою суду у відповідності до ст. 12, 206 ч.3 ЦПК України було відмовлено у прийнятті визнання позову за заявою від 23.11.2019 року від імені відповідача та продовжено судовий розгляд.

05.03.2020 року судом у відповідності до ч.7 ст. 81 ЦПК України при наявності сумнівів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів судом витребувана інформація із сервісного центру щодо спірного транспортного засобу.

Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся за зареєстрованим місцем його проживання рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулись поштові відправлення, що дає підстави для висновку, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у справі матеріали (світлокопію свідоцтва про одруження між сторонами; світлокопію свідоцтва про розірвання шлюбу між сторонами; світлокопію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА № 453734; світлокопію паспорта громадянина України на ім`я позивача; світлокопію технічного паспорта на квартиру по АДРЕСА_1 ; світлокопію договору купівлі продажу від 26.09.2006 року; світлокопію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.01.2007 року; світлокопію витягу з Державного реєстру правочинів від 26.09.2006 року; повідомлення Мар`ївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 01.11.2019 року № 13-08/425; Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ввід 11.11.2019 року; повідомлення Територіального сервісного центру 4845 від 13.03.2020 року №31/14/5-184), суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що 20.06.2003 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано 20.09.2018 року.

В період шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «МITSUBISHI PAJERO 3.0», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та квартиру по АДРЕСА_1 , право власності на які було зареєстроване за відповідачем.

На час розгляду справи квартира відповідно до Інформаціі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ввід 11.11.2019 року зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно з повідомленням Територіального сервісного центру 4845 від 13.03.2020 року №31/14/5-184 автомобіль марки «МITSUBISHI PAJERO 3.0», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на час розгляду справи зареєстрований за ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Позивач обґрунтовує вимоги щодо поділу між сторонами автомобіля «МITSUBISHI PAJERO 3.0», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 тим, що вказаний автомобіль був придбаний сторонами в період шлюбу та він зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 та перебуває в його володінні.

Проте така позиція позивача спростовується матеріалами справи, а саме повідомленням Територіального сервісного центру 4845 від 13.03.2020 року №31/14/5-184, згідно з яким автомобіль марки «МITSUBISHI PAJERO 3.0», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на час розгляду справи за відповідачем не зареєстрований, а зареєстрований за ОСОБА_3 .

При цьому, з долучених до позовної заяви копій свідоцтв про одруження сторін, про розірвання шлюбу та копії паспорта позивача слідує, що позивач до реєстрації шлюбу та після, а також після розірвання шлюбу мала прізвище ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

За такого, суду не надані докази того, що автомобіль марки «МITSUBISHI PAJERO 3.0», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на час розгляду судом справи належить комусь із сторін по справі, тому відсутні підстави для включення його до складу майна, що підлягає поділу.

В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира була придбана на підставі договору купівлі-продажу в період шлюбу сторін і на час розгляду справи судом зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_2 .

У відповідності до постанови Верховного Суду від 02.10.2019 року по справі № 487/7610/15-ц норми СК України закріплюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б спростовували таку презумпцію придбана відповідачем в період шлюбу з позивачем квартира є їх спільною сумісною власністю.

Суду не надано доказів того, що сторони досягали у передбаченій законом формі домовленостей про відступ від принципу рівності часток у спільному сумісному майні на спірну квартиру, у зв`язку з цим частки сторін у праві власності на спірну нерухомість є рівними та становлять по 1/2 частині кожному.

У відповідності до постанови Верховного Суду від 26.09.2018 року по справі № 489/3573/16-ц положеннями ст. 71 СК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За такого, відсутні підстави для припинення права відповідача на спірну квартиру, частка якого не є незначною та за відсутності інших необхідних для такого припинення умов.

У зв`язку з цим, позов підлягає частковому задоволенню слід визначити ідеальні частки сторін у спільній власності на спірну квартиру, визначити, що частка позивача в спільній власності на дану квартиру становить 1/2, та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири по АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти заявлених позовних вимог належить відмовити.

Оскільки позивача, як особу з інвалідністю ІІ групи, звільнено від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню 847 грн. судового збору, виходячи з вартості 1/2 частини спірної квартири.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Встановити, що частка співвласника ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , становить 1/2 (одну другу) частину та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 847 (вісімсот сорок сім) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Повне судове рішення складене 30.03.2020 року.

суддя: