Єдиний унікальний номер 219/9336/19
Номер провадження 22-ц/804/1232/20
Головуючий у 1-й інстанції Погрібна Н.М.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 року

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Азевича В.Б.,

суддів: Кішкіної І.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 219/9336/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2020 року (суддя Погрібна Н.М., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Лиман Донецької області, текст повного судового рішення складено 22 липня 2019 року),-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з 18 липня 2016 року і по 17 липня 2017 року позивач працював в ПАТ «Українська залізниця» машиністом компресорних установок виробничого підрозділу «Дебальцівська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 20 777,31 грн (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 16 130,33 грн.). На підтвердження викладених в позові обставин, позивач надав розрахунок розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період 01.03.2017 року по 17.07.2017 року, отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року позивач не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (вул. Привокзальна, м. Лиман Донецької області, 84404), куди вони були здані позивачем особисто в жовтні 2017 року. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється. Просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 16 130,33 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 3 628,36 грн, без утримання податку й інших обов`язкових платежів. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 189,13 грн. В задоволенні позовних про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2017 року по липень 2017 року відмовлено за їх недоведеністю.

Представник АТ «Українська залізниця» на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, просить змінити рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року, в іншій частині залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач на виконання ухвали суду від 22.08.2019 року надав суду видатковий касовий ордер від 04.09.2017 року, який підтверджує факт отримання позивачем 04.09.2017 року в касі Донецької дирекції залізничних перевезень депонованої заробітної плати за першу половину березня 2017 року в сумі 1 306,86 грн (за вирахуванням суми податків та інших обов`язкових платежів), а без утримання податків та інших обов`язкових платежів ця сума становить 1 643,46 грн. На думку представника скаржника, суд першої інстанції повинен був зменшити суму 3 628,36 грн нарахованої заробітної плати за березень 2017 року згідно з даними Пенсійного фонду на суму плати за першу половину березня 2017 року.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

В частині 1 статті 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.

Крім того, згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даній справі спір виник із трудових правовідносин, тому така справа відповідно до вищевказаних норм розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Зі змісту апеляційної скарги випливає, що відповідачем рішення суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується.

Апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру стягненої заробітної плати, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як передбачено частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач з 18 липня 2016 року і по 17 липня 2017 року працював в ПАТ «Українська залізниця» машиністом компресорних установок виробничого підрозділу «Дебальцівська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» відповідно до наказу від 15.04.2016 року № 303, наказу від 15.07.2016 року №1/0с. Звільнений з роботи 17.07.2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (наказ від 10.07.2017 року № 3339/АА-ос), що підтверджується записом в трудовій книжці серії АВ № 494668, яка видана на ім`я позивача 02.04.2001 року.

Позивач зазначав, що на день його звільнення йому нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17.07.2017 року у сумі 16 130,33 грн.

На виконання ухвали суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області були направлені індивідуальні відомості про застраховану особу (за формою ОК-5 стосовно ОСОБА_1 ), згідно яких за звітний 2017 рік регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 нараховано за вказаний рік: за січень - 5 434,54 грн, за лютий - 3 624,08 грн, за березень - 3 628,36 грн, в період з квітня по липень - 0,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 3 628,36 грн, при цьому заборгованість по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року є недоведеною.

Проте, апеляційний суд не погоджується з рішенням суду в частині визначення розміру стягненої заробітної плати.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між учасниками справи, регулюються КЗпП України.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Стягуючи з АТ «Українська залізниця» заборгованість по заробітній платі в розмірі 3 628,36, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач порушив законні права працівника на оплату праці, які підлягають захисту шляхом стягнення певних сум.

Проте, суд першої інстанції не врахував те, що позивачу було нараховано заробітну плату за першу половину березня 2017 року в сумі 1 643,46 грн, з урахуванням виплати податків та зборів він отримав 1 306,86 грн, що підтверджується наданим відповідачем видатковим касовим ордером від 04 вересня 2017 року (а.с. 76).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 стосовно ОСОБА_1 випливає, що за березень 2017 року позивачу у справі нараховано 3 628,36 грн.

Враховуючи те, що відповідачем було виплачено позивачу заробітну плату за першу половину березня 2017 року, заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року, виходячи із нарахованої зарплати, складає 1 984,90 грн. (3 628,36 грн - 1 643,46 грн).

Отже, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі підлягає зміні з 3 628,36 грн на 1 984,90 грн.

Встановивши, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції змінює рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення судових витрат з відповідача.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як передбачено частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частині 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Від сплати судового збору з цих позовних вимог позивач звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у сумі 73,40 грн.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» з апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1 921 гривня.

Тобто, з апеляційної скарги відповідача підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. (1 921,00 грн. х 0,4 х 150%).

З урахування задоволення апеляційної скарги, з держави на користь відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 1 152,60 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, відповідачеві за рахунок держави підлягає відшкодуванню різниця зазначеного судового збору в сумі 1 079,20 грн.

За пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2020 року в частині визначення розміру стягнутої заробітної плати та стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 1 984 (тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 90 копійок, без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» за рахунок держави судовий збір в сумі 1 079 (тисяча сімдесят дев`ять) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: В.Б. Азевич

І.В. Кішкіна

О.В. Халаджи