Справа № 342/1026/18
Провадження № 22-ц/4808/373/20
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Городенківського районного суду, ухвалене суддею Ничик Г.І. 6 грудня 2019 року в м. Городенка, повний текст якого виготовлено 6 грудня 2019 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 23497,74 грн.

Позовні вимоги мотивувало тим, що відповідно до укладеного Кредитного договору №б/н від 08.11.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом в заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті, та згідно яких обслуговується відповідач.

Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором та можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач, який зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 525, 526, 527,530, 629,1054 ЦК України, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує.

Станом на 22.08.2018 відповідач має заборгованість 23497,74 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 7196,51 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 6571,59 грн., нарахованої пені - 8134,51 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) - 1095,13 грн.

Враховуючи те, що в добровільному порядку відповідач заборгованість за договором не погашає, продовжує ухилятись від виконання взятих на себе зобов`язань, представник АТ КБ «ПриватБанк» просить задовольнити позов: стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму боргу та судові витрати.

Заочним рішенням Городенківського районного суду від 6 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 7196,51 грн. заборгованості по тілу кредиту за Кредитним договором б/н від 08.11.2011 року та 1762,00 грн. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині незадоволених вимог про стягнення процентів та пені, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим в оскаржуваній частині.

Зазначає, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Відповідач поставив підпис в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він згідний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.

Крім того вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що разом з анкетою-заявою від 08.11.2011 року позивач долучив також і копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка особисто підписана відповідачем і в якій зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом - 3%, розмір щомісячних платежів і строк їх внесення, порядок нарахування пені та розмір штрафів і комісії, тобто сторонами були досягнуті всі істотні умови договору.

Щодо твердження суду про те, що дана довідка не є додатком до договору б/н від 08.11.2011 року на бланку заяви №256967059, а є додатком до договору №SAMDN1577, то такі висновки не відповідають обставинам справи, оскільки прізвище та ім`я позичальника разом з ІПН зазначено безпосередньо в тексті довідки про умови кредитування, дана довідка підписана відповідачем в день відкриття карткового рахунку та початку користування кредитною карткою, а посилання в довідці про умови кредитування на №SAMDN1577 є не номером договору, а номером референту, що використовується в банківських комплексах та присвоюється активам клієнтів з метою їх ідентифікації згідно з встановленими банківськими процедурами. Жодних окремих договорів між банком та відповідачем під №SAMDN1577 не укладалось, що не спростовано відповідачем і не встановлено судом. Вказані обставини підтверджуються також скріншотом з банківського комплексу, в якому зазначено номер референту, номер договору та дату договору.

На думку апелянта, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при їх наданні.

Вважає, що за наявності у матеріалах справи довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки, підписаної позичальником, зокрема з розміром відсоткової ставки, пені та штрафів, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року по справі №342/180/17 не можуть бути застосовані.

Просить скасувати заочне рішення Городенківського районного суду від 6 грудня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах та пені і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці вимоги в повному обсязі.

Сторони в засідання апеляційного суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та пені, то відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2011 року між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг в ПриватБанку, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 9).

На обґрунтування позову банк надав також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем (а.с. 10-25).

Згідно із вказаною Довідкою базова ставка за користування кредитом становить 3,0% у місяць, а також передбачено сплату комісії, пені за несвоєчасне погашення заборгованості і штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань більш, ніж на 30 днів (а.с. 10).

До Кредитного договору банк додав також розрахунок заборгованості станом на 22.08.2018 року (а.с. 7-8).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача станом на 22.08.2018 року становить 23497,74 грн., та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 7196,51 грн., нарахованих відсотків - 6571,59 грн., нарахованої пені - 8134,51 грн., а також штрафів - 1595,13 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом та пені, суд першої інстанції виходив з того, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків користування кредитом, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватись як стандартна форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» не є додатком до договору б/н від 08.11.2011 року на бланку заяви №256967059, а є додатком до договору №SAMDN1577, тому не може розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 08.11.2011 року шляхом підписання Анкети-заяви.

Однак, погодитися в повній мірі із такими висновками апеляційний суд не може з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови таких договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив також стягнути заборгованість по процентах за користування кредитними коштами та пеню, які обґрунтовував тим, що право вимоги в цій частині передбачене Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Довідкою про умови кредитування.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучені банком до позову Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про відкриття рахунку та приєднання до Умов і правил надання банківських послуг.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг такі Умови та правила не можна вважати складовою частиною кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, визначено умови кредитування, зокрема зазначено базову місячну ставку 3,0% (36% річних) за користування кредитними коштами, а також пеню, яка нараховується за формулою: пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) - (базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується один раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або протягом 3 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 30 грн. та більше (а.с. 10).

Таким чином вимоги банку в частині стягнення відсотків за користування кредитом та пені є підставними.

Що стосується висновку суду першої інстанції про те, що вказана Довідка не є додатком до Кредитного договору б/н від 08.11.2011 року на бланку заяви №256967059, а є додатком до договору №SAMDN1577, то такий є хибним та не відповідає матеріалам справи.

Так, дана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» містить ПІБ та ІПН відповідача, підписана ним 08.11.2011 року, а зазначення №SAMDN1577 є не номером окремого договору, а номером референсу, що використовується в банківських комплексах та присвоюється активам клієнтів з метою їх ідентифікації, на підтвердження чого банком надано скріншот з банківського комплексу (а.с. 100).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а визначення розміру, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, віднесено на розсуд суду. Відповідно, таке питання вирішується судом згідно ст. 89 ЦПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд зазначає, що розмір заявленої до стягнення пені є значним порівняно із сумою основного боргу, і з урахування вказаних вище обставин суд не позбавлений у даному конкретному випадку права зменшити розмір пені.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що до стягнення підлягає пеня у сумі 3000 грн. 00 коп.

Таким чином апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, заочне рішення Городенківського районного суду від 6 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення відсотків та пені скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 6571 грн. 59 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом та 3000 грн. 00 коп. пені за Кредитним договором №б/н від 08.11.2011 року.

Згідно з статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.ч. 1, 10 зазначеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в сумі 2977 грн. 59 коп.

Частиною шостою ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Городенківського районного суду від 6 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, пені та стягнення судових витрат скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 6571 (шість тисяч п`ятсот сімдесят одну) грн. 59 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом та 3000 (три тисячі) 00 грн. пені за Кредитним договором №б/н від 08.11.2011 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 2977 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн. 59 коп. витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко