Провадження № 2/755/770/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П. розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 , судові витрати по справі стягнути з відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності від 19.02.1993 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані: сама позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.07.1981; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 05.04.1997; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.03.2001; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 06.03.2001; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 30.12.2008. Рішенням Дніпровського районного суду м Києва від 14.06.2016 шлюб, зареєстрований між сином позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , розірваний. З жовтня 2015 року колишня невістка позивача ОСОБА_2 без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі, що підтверджується складеними актами. Відповідач не сплачує комунальні платежі та не бере участі в утриманні належної позивачу квартири. У квартирі немає належних відповідачу речей. Крім того, відповідач ОСОБА_2 фактично проживає разом із своїм сином ОСОБА_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яку орендує за договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні строки подачі заяв по суті справи.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверти разом з даними документами повернулись до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», при цьому відповідач повідомлялась судом про відкриття провадження у справі як за її зареєстрованим місцем проживання, так і за місцем фактичного проживання. Позивач ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження отримала 14.12.2019.

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданим 19 лютого 1993 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 180441714 від 10.09.2019 щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний № 000.

Факт реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у належній позивачу на праві приватної власності квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , підтверджується витягом № 8113494 від 14.09.2019 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні та відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».

При цьому, відповідно до актів від 05.04.2019, 09.08.2019 та 20.09.2019, затверджених начальником ЖЕД-401 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з жовтня 2015 року.

Факт того, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, також підтверджується відповідними довідками Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» ЖЕД-401 від 05.04.2019, 09.08.2019 та 20.09.2019.

За даними довідки ОСББ «Стар Скай» від 16.02.2018 ОСОБА_2 мешкає разом зі своїм сином ОСОБА_6 (9 років) з 15.10.2015 (знімає квартиру) за адресою: АДРЕСА_2 , що також підтверджується договором оренди (квартири, кімнати) від 13.10.2015, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

За ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядженнясвоїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: