Справа № 357/3239/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В., оглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківська міська рада, про виділ в натурі частки зі складу земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

18.03.2020 року представник відповідача, адвокат Кузьменко Євгеній Анатолійович, звернувся до суду із заявою, шляхом направлення поштою, яка зареєстрована судом 26.03.2020 року, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі №357/3239/19, яким стягнути з позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката в сумі 25000,00 грн. Заяву обґрунтовує тим, що 25.11.2019 року він звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення на його користь судових витрат на правничу допомогу, але, зважаючи на тривалий час відсутності виклику до суду, ОСОБА_1 05.02.2020 року звернувся до суду щодо інформування про рух справи. 14.02.2020 року на адресу ОСОБА_1 надійшов простий лист від Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі 357/3239/19, разом із ухвалою суду від 20.11.2019 року про залишення позову без розгляду, а також ухвала суду від 29.11.2019 року про повернення заяви щодо додаткового рішення. З відповідної ухвали стало відомо, що заява була подана не підписаною, що виключило можливість усунути своєчасно недоліки. З цього приводу повідомляє, що під час направлення заяви до суду про ухвалення додаткового рішення, заявник роздрукував заяву, підписав її, відсканував для відправки до суду, але не звернув уваги, що підпис не чітко передався на відсканованій фотокопії, а тому його не було видно, та про це стало відомо лише 14.02.2020 року після отримання інформації від суду разом із копіями ухвали по справі. В зв`язку з цим ОСОБА_1 не мав можливості своєчасно виправити недоліки і подати до суду належним чином підписану заяву з додатками. Враховуючи вище викладене виникла необхідність повторно звернутися до суду та просити суд про поновлення строків для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Суд, оглянувши заяву, матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківська міська рада, про виділ в натурі частки зі складу земельної ділянки.

15.04.2019 року судом було відкрито провадження у зазначеній справі та призначено підготовче судове засідання.

15.11.2019 року позивачі подали до суду заяву, по залишення їх позову до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківська міська рада, про виділ в натурі частки зі складу земельної ділянки, без розгляду, мотивуючи тим, що на даний час змінилися обставини, які були підставою для звернення до суду з даним позовом, а тому зникла необхідність для вирішення вказаного спору.

20.11.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківська міська рада, про виділ в натурі частки зі складу земельної ділянки, залишено без розгляду (а.с. 163-164).

27.11.2019 року ОСОБА_1 , звернувся із заявою, шляхом направлення на електронну адресу суду, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі №357/3239/19, яким стягнути з позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь витрати на правову допомогу адвоката в сумі 25000,00 грн.

29.11.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківська міська рада, про виділ в натурі частки зі складу земельної ділянки, було повернуто заявнику, оскільки заява не була належним чином підписаною, а тому оформлена та подана до суду не у відповідності до вимог цивільного процесуального закону.

Ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2019 року та ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2019 року були направлені для відома відповідачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 177), а також отримані ним 14.02.2020 року, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги на рахунок держави.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, для вирішення питання щодо компенсації за рахунок позивача здійснених відповідачем витрат, зокрема у разі залишення позову без розгляду, необхідними умовами є подання відповідачем до суду протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали заяви з відповідними доказами щодо розміру таких витрат та неправомірних дій позивача.

Як зазначено вище, ухвала про залишення позову без розгляду постановлена 20.11.2019 року, а відповідач звернувся із даною заявою 18.03.2020 року, тобто з пропуском встановленого строку.

Представник відповідача просить поновити строк розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки відповідач тривалий час не отримував виклику до суду та документів про прийняте рішення (з 25.11.2019 року і до 05.02.2020 року), та лише 14.02.2020 року дізнався, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі №357/3239/19, ухвалою від 20.11.2019 року позовну заяву залишено без розгляду, а також ухвалою від 29.11.2019 року його заяву про ухвалення додаткового рішення було повернуто заявнику.

Однак, суд критично оцінює доводи заявника про необізнаність ним про наявність ухвал суду, що свідчить про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами з метою домогтися повторного розгляду заяви зі спливом значного проміжку часу з моменту винесення у справі ухвали про залишення позову без розгляду та ухвали про повернення заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів « 2,4,7та 11 до Конвенції (далі Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статі 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 12970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року.)

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс ОСОБА_5 .А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки(справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року, справа «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

У п. 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Згідно ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому суд звертає увагу на те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Згідно ч. 3 ст.. 127 ЦПК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник був обізнаний про наявність ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2019 року по залишення позову без розгляду, оскільки 27.11.2019 року була подана заява про ухвалення додаткового рішення у справі №357/3239/19, яка відповідною ухвалою суду від 29.11.2019 року була повернута заявнику.

Твердження відповідача, про те, що тривалий час він не отримував виклик до суду та документів щодо прийнятого рішення у справі №357/3239/19, а лише 14.02.2020 року ознайомився із ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2019 року та ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2019 року по справі №357/3239/19, не є поважними підставами для поновлення строку на подання заяви, враховуючи також те, що отримавши повторні копії зазначених ухвал 14.02.2020 року із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі він звернуся лише 18.03.2020 року.

Так, ОСОБА_1 , отримавши копії вказаних ухвал, мав можливість своєчасно здійснити процесуальну дію, строк якої обмежений законом, встановлений ст. 142 ЦПК України, подавши заяву про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, як через канцелярію суду так і через поштове відділення.

Відповідно до загальних норм процесуального Кодексу права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають право на справедливий суд, а й обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи шляхом добросовісної поведінки та надання доказів.

Добросовісність учасників судового процесу зокрема полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

Тобто, така поведінка за певних обставин може свідчити про зловживання особою своїми правами.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частин 1 та 3статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Враховуючи зазначене, оскільки не надано доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, які були об`єктивно непереборними, суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, тому клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку задоволенню не підлягає.

Ст. 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, враховуючи те, що заява відповідача щодо компенсації здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, подана після закінчення процесуальних строків, визначених у ст. 142 ЦПК України, така заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 126, 127, 284, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити відповідачу - ОСОБА_1 в поновленні строку для подання заяви щодо компенсації здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківська міська рада, про виділ в натурі частки зі складу земельної ділянки.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківська міська рада, про виділ в натурі частки зі складу земельної ділянки, залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвалу складено 31.03.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко