23 березня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Губської Я.В.
при секретарі Куценко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у здійсненні права власності, зняття з реєстрації місця проживання,-
27.01.2020 року до суду звернулася з позовом ОСОБА_1 з позовом до відповідача, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським Центром приватизації державного житлового фонду 14.09.1993. Відповідач є сином позивача, який фактично з 2013 року і по теперішній час за вказаною адресою не проживає, його особисті речі та майно за наведеною адресою відсутні. Вказаний факт підтверджується актом про непроживання, складеним та засвідченим комісією у складі сусідів, які засвідчують факт відсутності особи за місцем реєстрації. Комунальні послуги та інші обов`язкові платежі ОСОБА_3 не сплачує, участі в утриманні квартири, поточних та капітальних ремонтних роботах не бере. ПОзивач зазначає, що відповідач поїхав до РФ, у 2017 році отримав російський паспорт і до Харкова не приїжджає. У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.01.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження та призначено до розгляду в судове засідання.
Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Краснікова Л.С. подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, викладене в позовній заяві підтримав та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно, належним чином, про причини неявки не сповістив, відзиву та заперечень суду не надав.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Судові повістки надсилались на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, та поверталися у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.
Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
Відповідно до ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч.4 ст.223 ЦПК України та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись з позовом до суду, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач, її син, зареєстрований у квартирі за адресою АДРЕСА_3 , проте в цій квартирі не проживає протягом останніх 7 років, перешкод в користуванні житловою площею йому ніхто не чинив, квартирою відповідач не цікавиться та не користується, комунальні платежі по ній не сплачує, його речей в квартирі немає, вказані обставини відповідачем належними доказами не спростовано.
Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири в АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським Центром приватизації державного житлового фонду 14.09.1993.(а.с.9-12) Дана квартира була спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та померлого ОСОБА_4 , частку якого успадкувала ОСОБА_3 (а.с.8)
В зазначеній квартирі зареєстровано: ОСОБА_3 , 1982 р.н., ОСОБА_1 , 1949 р.н., згідно довідки з реєстру територіальної громади м.Харкова від 02.01.2020, наданої на електронний запит суду.(а.с. 16)
Позивач зазначає, що сплачує комунальні послуги за користування житлом за вказаною адресою самостійно, відповідач участі в утриманні квартири не приймає, фактично в квартирі не проживає, виїхав до Росії, став громадянином РФ у 2017 році, з того часу до України не приїжджає, житлом не цікавиться. На підтвердження зазначеного позивач надала копію паспорта відповідача громадянина РФ(а.с.12)
Відповідно до акту, складеного за вищевказаною адресою за участю сусідів, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтверджують, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 в даний час ОСОБА_3 не проживає з 2013 року.(а.с.11)
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Якщо виходити з розуміння сім`ї за житловим законодавством, то згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Тут ознака постійного проживання є обов`язковою умовою розуміння сім`ї.
Відповідно до п.39 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» 07.02.2014 №5, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких інших вимог, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням.
З урахуванням викладеного судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає та не цікавиться квартирою за адресою: АДРЕСА_3 понад строків, встановлених законом і втратив право користування нею.
Перешкод в користуванні житловою площею йому ніхто не чинив і є всі підстави відповідно до ст.405 ЦК України для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Таким чином, дослідивши усі надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні. Доказів на спростування зазначеного до суду не надано.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь ОСОБА_3 слід стягнути понесені позивачем судові витрати.
Керуючись ст.ст. 12,13, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН: невідомо) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_4 АДРЕСА_3 , скасувавши його реєстрацію за вказаною адресою.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН: невідомо) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суддя : Я. В. Губська