Справа № 202/1432/18
Провадження № 2/202/31/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Кишковар Н.А.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача (за первісним позовом) - адвоката Киселиці І.Ю.

представника відповідача (за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дзіжко Романа Юрійовича про визнання відсутності заборгованості з виплати аліментів та додаткових виплат на утримання дитини, оскарження дій та рішень посадових осіб державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, в якому просила стягувати щомісячно аліменти з ОСОБА_3 на утримання спільної малолітньої доньки ( ОСОБА_4 ) до її повноліття у розмірі 3000,00 грн. та додаткові витрати, що викликані особливими обставинами зумовленими хворобою у розмірі Ѕ частини від підтверджених відповідними документами.

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач, ОСОБА_1 , посилалася на те, що вона та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_4 . З 25.07.2009 року сторони знаходились у шлюбі. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2011 року було присуджено стягувати щомісячно з відповідача на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 850 грн., починаючи стягнення з 27.12.2010 року до досягнення дитиною повноліття. В подальшому стан здоров`я дитини погіршився, дитина стала часто хворіти на цілий ряд захворювань, які є хронічні та для лікування яких необхідні значні грошові кошти. Коштів, які сплачує відповідач позивачу явно недостатньо для забезпечення доньки (придбання ліків, розвиток дитини тощо). У зв`язку з цим позивач, посилаючись на 182, 184, 185 СК України просила: стягувати щомісячно аліменти з ОСОБА_3 на утримання спільної малолітньої доньки ( ОСОБА_4 ) до її повноліття у розмірі 3000,00 грн. та додаткові витрати, що викликані особливими обставинами зумовленими хворобою у розмірі Ѕ частини від підтверджених відповідними документами.

В подальшому позивач на підставі вказаних вище обставин неодноразово змінювала свої позовні вимоги і в останній їх редакції просила суд: 1) змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2011, а саме стягувати щомісячно аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до її повноліття на користь матері ОСОБА_6 у розмірі 5800,00 грн.; 2) стягнути з ОСОБА_3 Ѕ фактично понесених додаткових витрат на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 26 555,00 грн.; 3) стягувати щомісячно з ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , що пов`язані з її розвитком, викликані особливими обставинами зумовленими хворобою дитини та інші витрати, що пов`язані зі створенням нормальних умов життя дитини, у розмірі Ѕ від підтверджених відповідними документами.

Відповідач ( ОСОБА_3 ) позовні вимоги частково визнав, а саме погодився збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі до розміру 1 200,00 грн. (одна тисяча двісті грн. 00 коп.) щомісячно. В іншій частині позовних вимог заперечував посилаючись на те, що зі змісту позову незрозуміло якими саме нормами споживання їжі, купівлі одягу, цінами на відповідні товари тощо керувалась позивач при визначенні достатнього розміру аліментів, які необхідні для забезпечення їхньої спільної з позивачем доньки. Окрім цього, зазначив, що в даному спорі необхідно застосовувати не розрахунки аліментів складенні позивачем (за незрозумілими цінами, нормами споживання тощо), а встановлений діючим законодавством розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Вважає, що для того, аби стягувати з нього збільшений розмір аліментів в сумі 5 800,00 грн. позивач повинна надати суду докази, які б підтверджували необхідність витрачати на забезпечення доньки харчуванням, одягом, комунальними послугами на загальну суму 11 600,00 грн. щомісячно чого не було нею зроблено. Зазначив, що позивач у позові не зазначила жодних доказів та обґрунтувань того, що існують законні підстави передбачені ст. 192 СК України для збільшення розміру аліментів, а з моменту призначення сплати аліментів на утримання доньки по теперішній час матеріальне становище відповідача погіршилось, що додатково свідчить про відсутність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Стосовно задоволення вимог про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі у розмірі 26 555,00 грн. в якості додаткових витрат відповідач, також, заперечував, посилаючись на те, що вони є необґрунтованими, оскільки: грошові кошти, які сплачувались на загальний розвиток доньки та повсякденні потреби (навчання, одяг, їжу, канцелярію тощо) не мають жодного відношення до особливих обставин, які передбачені ч. 1 ст. 185 СК України. Вважає, що діючим законодавством України не передбачено компенсацію витрат на повсякденні потреби дитини, оскільки вони повинні здійснюватись за рахунок отриманих аліментів. Додатково зазначив, що позивач не надала суду доказів, які б підтверджували необхідність купувати ліки доньці, при тому, що деякі з розрахункових документів є нечитабельними, включають в себе витрати на благодійні допомоги. Посилаючись на твердження позивача, які вона вказала в запереченнях на позовну заяву про розірвання шлюбу від 28.09.2017 по справі № 202/5142/17 відповідач вказав, що він систематично приймав участь у вихованні та матеріальному забезпеченні спільної дитини до кінця вересня 2017 року.

Також, Відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення з нього щомісячних додаткових витрат у розмірі Ѕ від підтверджених відповідними документами є необґрунтованими, оскільки зазначені позивачем у доданих до позову документах розрахунки та витрати не є витратами в розумінні ч. 1 ст. 185 СК України. Вважає, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували саме майбутні щомісячні потреби доньки в додаткових витратах в розумінні ч. 1 ст. 185 СК України і вони не можуть стягуватись в частині, а повинні бути виражені в твердій грошовій сумі.

Відповідач, керуючись ст. 193 ЦПК України, пред`явив зустрічний позов, в якому просив суд: 1) визнати відсутність заборгованості за виплатою по аліментів згідно виконавчого листа № 0417/2-652/2011 виданого 13.04.2011 Індустріальним районним судом; 2) визнати наявність переплати за аліментами, які виплачувались згідно виконавчого листа № 0417/2-652/2011 виданого 13.04.2011 Індустріальним районним судом у розмірі 26 640 грн. (двадцять шість тисяч шістсот сорок грн. 00 коп.); 3) визначити рахунками для сплати аліментів рахунки державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; 4) зобов`язати начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області провести перерахунок виплачених аліментів згідно дублікатів квитанцій, які ним надані та видати довідку про це; 5) застосувати заходи стосовно ОСОБА_1 згідно чинного законодавства за зловживання нею судочинним та виконавчим законодавством.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог відповідач зазначив, що з квітня 2010 до весни 2017 він, окрім щомісячної виплати аліментів, повністю забезпечував доньку та позивача, як в грошовій, так і в натуральній формі, оскільки остання не працювала до грудня 2015 та інших джерел доходу не мала. Навіть після того, як відповідачу перестали давати спілкуватися з дитиною він сплачував аліменти на рахунки позивача у збільшеному розмірі за своїм власним бажанням та можливостями. За період з вересня 2015 року по лютий 2018 року відповідач сплатив позивачу аліменти на суму 46 511,00 грн., а відповідно до рішення про стягнення з нього аліментів ця сума мала б становити 24 650,00 грн. Незважаючи на це, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до виконавчої служби Дніпровського району із заявами про наявну заборгованість за виплатами по аліментам та власноруч надала розписку, в якій занизила розмір отриманих грошових коштів від відповідача, а про деякі взагалі не вказала. Відповідачем неодноразово подавались звернення до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в яких останній просив видати довідку про відсутність заборгованості по сплаті аліментів позивачу. Однак, державний виконавець видавала відповідачу довідку про наявну заборгованість за даними, наданими позивачем та пояснила, що для неї мають значення тільки особисті розписки та свідчення ОСОБА_1 , а квитанції відповідачем можуть мати значення лише в суді. Відповідач зазначив, що через введення ОСОБА_1 в оману державної виконавчої служби посадові особи останньої неодноразово накладали арешт на рахунки відповідача (в тому числі, як фізичної особи-підприємця), що призводило до зупинення професійної діяльності і відповідач не міг працювати та забезпечувати навіть себе.

Позивач в своєму відзиві проти зустрічних позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що відповідач нерегулярно сплачував аліменти, що призвело до утворення заборгованості. Через вказані обставини позивач була змушена звертатись до органів державної виконавчої служби і тільки після накладеннями ними арешту відповідач погашав свою заборгованість. Позивач зазначила, що відповідач не надав доказів матеріального забезпечення її та спільної доньки у період з 30.03.2011 по весну 2017. Чеки про сплату відповідачем аліментів надано лише частково, а відповідно до офіційних даних державної виконавчої служби за відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 1 785,00 грн. Позивач вважає, що стягнення аліментів на рахунок Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не передбачено діючим законодавством та є недоцільним.

Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у відзиві проти задоволення зустрічного позову заперечував посилаючись на те, що відповідно до відмітки у виконавчому листі № 0417/2-652/2011 від 16.03.2015 року станом на 16.03.2015 року заборгованість відсутня. Виконавчий документ повертався стягувачу за її заявою. Згідно розписки ОСОБА_6 вона отримувала аліменти за період з 01.01.2015 01.01.2016 в повному обсязі та претензій до боржника не має. На прийомі у державного виконавця стягував підтвердила, що розписка належить їй. З огляду на це, державний виконавець нараховував відповідачу аліменти починаючи з 01.01.2016 року. В подальшому ОСОБА_7 підтвердила ще одну розписку, яка є в матеріалах виконавчого провадження, де зазначено, що позивач отримувала від відповідача аліменти за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік по 850 грн. кожного місяця, окрім липня-серпня, листопада-грудня 2016 року, липня 2018 року, вересень 2016 350 грн., жовтень 2016 року 700,00 грн. Відповідач надав ВДВС всі квитанції, які він сплачував на утримання своєї доньки для отримання довідки розрахунку, але в деяких квитанціях призначення платежу було відсутнє. ОСОБА_6 заперечувала всі квитанції, окрім квитанцій, де зазначено призначення платежу «аліменти». До Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області надійшла заява про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів від ОСОБА_3 з роздрукованими щорічними деклараціями, поданими стягувачем 2016-2018 роки, в яких зазначена сума сплачених аліментів від ОСОБА_3 за 2016 рік становить 14063 грн., 2017 рік 27 947,00 грн., 2018 рік 12 090,00 грн. Однак, ОСОБА_6 не погодилась з даними відомостями та повідомила в заяві від 03.07.2019, що декларації не потрібно брати до уваги. З 23.11.2018 року боржник сплачував аліменти на депозитний рахунок Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській. Станом на 01.07.2019 проведено розрахунок відповідно до розписок, квитанцій з призначенням платежу «аліменти» та розпоряджень відносно коштів, які зараховувались на рахунок відділу. Заборгованість по аліментам відсутня.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Зосименко С.Г. від 20.04.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду.

У зв`язку із тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_8 від здійснення правосуддя на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30.11.2018 року по справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2018 року справа розподілена судді Кухтіну Г.О.

Ухвалою судді від 18.01.2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження та розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді від 08.02.2019 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дзіжко Романа Юрійовича про визнання відсутності заборгованості з виплати аліментів та додаткових виплат на утримання дитини, оскарження дій та рішень посадових осіб державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Відповідно до даного судового рішення суд, також, перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.10.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання з`явилась позивач, яка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та просила суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог відповідача.

Представник відповідача у судове засідання з`явився. Проти задоволення позовних вимог позивача заперечував частково. Зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області у судове засідання з`явився та заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.07.2009 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 25.07.2009 серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.01.2010 серії НОМЕР_2 .

30.03.2011 суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_9 Н.В. було ухвалено рішення по справі № 0417/2-652/2011, відповідно до якого позовна заява ОСОБА_10 була задоволена у повному обсязі, а саме вирішено: стягувати щомісяця аліменти з відповідача на утримання дочки - ОСОБА_4 до її повноліття на користь її матері у розмірі 850 грн., починаючи стягнення з 27.12.2010.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2018 року по справі № 202/5142/17 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Дане рішення набрало чинності 20.06.2018.

16.03.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Рябухіною Р.В. на підставі заяви позивача була прийнята постанова, відповідно до якого виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів було повернуто стягувачу (позивачу). В подальшому даний виконавчий документ був поданий позивачем на виконання повторно.

Позивачем в межах виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2011 по справі № 0417/2-652/2011 було написано розписку про часткове отримання від ОСОБА_3 аліментів за період з січня 2016 року по липень 2018 року.

Також, позивач власноручно написала розписку та надала її до Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, в якій зазначила, що за період з 01.01.2015 року по 01.01.2016 року аліменти отримано у повному обсязі, претензій до боржника не маю.

09.08.2018 відповідач звертався до Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області з заявою, в якій просив видати довідку про відсутність заборгованості по сплаті аліментів на користь позивача.

19.11.2018 постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Донченко Є.М. накладено арешт на рахунку відповідача.

У грудні 2018 року відповідач повторно звернувся до Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області зі зверненням, в якому просив видати довідку про відсутність заборгованості та наявність переплати перед позивачем.

З наданих відповідачем квитанцій за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 вбачається, що з 2016 року він сплатив позивачу грошові кошти в розмірі 13 099,51 грн., у 2017 році - 25 368,00 грн., у 2018 році 14 340,00 грн. (на 4 140,00 грн. більше).

З наданих позивачем матеріалів вбачається, що вона систематично витрачає кошти на придбання дитячого одягу, взуття, продуктів харчування, канцелярського приладдя, оплату курсів з навчання англійській мові тощо.

01.02.2019 державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Марчук О.М. було видано довідку, відповідно до якої за відповідачем рахується заборгованість по аліментам у розмірі 1785,00 грн.

01.07.2019 державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Кондрачук Д.О. було видано довідку, відповідно до якої у відповідача відсутня заборгованість по аліментам.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Нормою частини 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що набір продуктів харчування формується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, з використанням нормативів фізіологічної потреби організму людини в продуктах харчування виходячи з їх хімічного складу та енергетичної цінності, з урахуванням рекомендацій всесвітньої організації охорони здоров`я. Основними принципами формування набору продуктів харчування є: забезпечення дитини повноцінним харчуванням для розвитку організму; забезпечення дитини віком від 6 до 18 років додатковим харчуванням для активного соціального та фізичного розвитку. Набір непродовольчих товарів формується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку, з використанням нормативів забезпечення засобами гігієни, медикаментозними засобами, засобами захисту організму людини від впливу навколишнього середовища, а також засобами для влаштування побуту. До набору послуг включаються житлово-комунальні, транспортні, побутові послуги, послуги зв`язку, закладів культури, освіти, охорони здоров`я та інші. Основними принципами формування набору послуг є: задоволення мінімальної потреби громадян у житлі, організації побуту, користуванні транспортом, закладами культури, у підтриманні зв`язку з навколишнім середовищем; задоволення потреби громадян у користуванні закладами освіти, охорони здоров`я; визначення житлово-комунальних послуг виходячи із соціальної норми житла та нормативів споживання зазначених послуг.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вказані вище вимоги діючого законодавства України та враховуючи надані позивачем докази, суд вважає, що існують законні підстави для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до розміру 2 500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот грн. 00 коп.) щомісячно.

При цьому суд зазначає, що матеріли справи не містять доказів, які б підтверджували наявність законних підстав, визначених ст. 192 СК України, для збільшення розміру аліментів до 5 800,00 грн. Суд не приймає до уваги розрахунки позивача, якими вона обґрунтовує свої вимоги про збільшення розміру аліментів, оскільки вони є суб`єктивними, необґрунтованими та сформованими на власний розсуд. Водночас, для уникнення даних факторів при призначенні аліментів законодавець, як раз і визначив, що їх розмір встановлюється з урахуванням встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Зі змісту даної норми вбачається, що у якості додаткових витрат можуть стягуватись лише кошти, які були сплачені або потребують оплати через особливі обставини.

Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами того, що понесені нею витрати у розмірі 26 555,00 грн. на придбання одягу, взуття, грошові збори з батьків на потреби школи, витрати на медикаменти, розважальні заходи, екскурсії, відвідування кіно та курси англійської мови викликані саме особливими обставинами або зумовлені розвитком здібностей дитини в цьому, як того вимагає ст. 185 СК України. На думку суду такі витрати відноситься до загального розвитку дитини та повинні компенсуватись за рахунок аліментів.

Аналогічна позиція вказана в постановах Верховного Суду від 20.06.2018 по справі № 202/7117/16-ц, від 19.03.2018 по справі № 759/18417/15-ц, від 30.01.2019 по справі № 205/4622/16-ц, від 26.09.2018 по справі № 761/6933/17, від 30.07.2018 по справі № 522/6424/16-ц.

Окрім цього, суд критично відноситься до тверджень позивача відносно того, що відповідач з самого народження не приймає участі у лікуванні та забезпеченні дитини, оскільки в матеріалах справи наявні Заперечення позивача на позовну заяву відповідача про розірвання шлюбу від 28.09.2017 по справі № 202/5142/17, де позивач зазначала, що починаючи від народження доньки до ІНФОРМАЦІЯ_3 вони разом з відповідачем займались лікуванням ОСОБА_4 та сумісно дбали про комфортні умови родини.

Суд, також, відмовляє позивачу у задоволення вимог про щомісячне стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі Ѕ їх частини, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що дійсно є реальна необхідність у здійсненні таких витрат в майбутньому. Окрім цього, дані витрати повинні бути виражені у твердій грошовій сумі (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 по справі № 6-1489цс17.

Відносно зустрічних позовних вимог відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин 1, 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Згідно з частиною 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аналогічні норми були визначені в статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 року, який діяв до 05.10.2016 року.

Відповідно до пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2012 № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною 3 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що державний виконавець обчислює розмір заборгованість зі сплати аліментів щомісяця в розмірі, визначеному виконавчим документом.

В разі виникнення між учасниками виконавчого провадження спору щодо розміру заборгованості за аліментами, такий спір вирішується за заявою заінтересованої особи судом, який має визначити розмір заборгованості зі сплати аліментів.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до довідки Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 19.02 .2020 у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість по аліментам, які стягуються згідно виконавчого листа № 0417/2-652/2011 виданого 13.04.2011 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська. Враховуючи зазначене, суд вирішив задовольнити зустрічні позовні вимоги відповідача в даній частині.

В той же час, суд вважає, що зустрічні вимоги про визначення рахунками для сплати відповідачем аліментів рахунки державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не підлягають задоволенню, оскільки суд не вправі своїми рішеннями втручатись у встановлений діючим законодавством процедуру сплати аліментів.

Вимоги відповідача про застосування заходів стосовно ОСОБА_1 згідно чинного законодавства за зловживання нею судочинним та виконавчим законодавством, також, не підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів вчинення нею відповідних дій станом на дату подачі зустрічної позовної заяви суду не надано.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, - задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_3 на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2011 року по справі № 0417/2-652/2011.

Стягувати щомісяця аліменти з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її повноліття на користь матері ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), Начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дзіжко Романа Юрійовича (52005 АДРЕСА_3 Дніпровський район, смт. Слобожанське АДРЕСА_3 вул. Теплична, буд. 2) про визнання відсутності заборгованості з виплати аліментів та додаткових виплат на утримання дитини, оскарження дій та рішень посадових осіб державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, - задовольнити частково.

Визнати відсутність заборгованості у ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , за виплатою аліментів згідно виконавчого листа № 0417/2-652/2011, виданого 13.04.2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити

Рішення підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2020 року.

Суддя Г.О. Кухтін