Постанова

Іменем України

25 березня 2020 року

м. Київ

справа № 303/5126/18

провадження № 61-22263св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Ракошинська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Гелетей Любов Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року у складі колегії суддів Мацунич М. В., Кожух О. А., Кондора Р. Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ракошинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Гелетей Любов Володимирівна, про визнання заповіту нікчемним.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Ракошинської сільської ради Мукачівського району, третя особа - приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Гелетей Л. В., про визнання заповіту нікчемним.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , дід позивача. ОСОБА_1 прийняв спадщину після померлого, про що свідчить подана ним до нотаріуса заява від 07 липня 2016 року.

До складу спадкового майна відноситься житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 і. Згідно даних погосподарської книги у вказаному будинку зареєстровано місце проживання відповідача, на ім`я якої ОСОБА_3 , її батько, склав заповіт від 13 листопада 2006 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ракошинської сільської ради Бецою Ганною Йосипівною . Цим заповітом усе належне йому майно померлий заповів ОСОБА_2 , яка, однак, спадщину не прийняла.

Позивач вказує на відсутність нотаріуса у с. Ракошино Мукачівського району Закарпатської області на момент складання та посвідчення заповіту, а тому в 2006 році повноваження щодо вчинення нотаріальних дій, у відповідності до норм матеріального права, покладались на посадових осіб виконавчого комітету сільської ради. Разом із цим, виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування на час посвідчення заповіту не приймалось рішення про покладення обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій на секретаря сільської ради Бецу Г. Й. , якою було посвідчено спірний заповіт, а тому згідно частини першої статті 1257 ЦК України, заповіт складений особою, яка не має на це права, а також такий, що складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Посилаючись на вищенаведене просив позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 травня 2019 року у складі судді Довжанина В. М. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване недоведеністю ОСОБА_1 обставин нікчемності оспорюваного ним заповіту, на які він посилався в обґрунтування пред`явленого цивільного позову. Місцевий суд вказав на відсутність підстав вважати, що при посвідчені заповіту не було додержано вимог щодо його належного посвідчення. Посвідчуючи заповіт 13 листопада 2006 року секретар Ракошинської сільської ради Мукачівського району Беца Г. Й. діяла в межах закону і на підставі рішення виконавчого комітету Ракошинської сільської ради Мукачівського району № 2 від 12 квітня 2006 року.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2019 року скасовано. Ухвалено в справі нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 . Визнано нікчемним заповіт, складений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , який посвідчений 13 листопада 2006 року секретарем Ракошинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області - Беца Г. Й .

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції апеляційний суд зазначив, що рішення виконавчого комітету Ракошинської сільської ради Мукачівського району № 2 від 12 квітня 2006 року, на яке посилається місцевий суд,не може розцінюватися як таке, що надавало секретарю виконкому Беца Г. Й. повноваження на вчинення нотаріальних дій. При цьому іншого рішення, яке б надавало такі повноваження секретарю сільської ради, матеріали справи не містять, і сторонами не заперечується, що таке виконавчим комітетом сільської ради не приймалося.

У зв`язку з вищевикладеним, апеляційний суд дійшов висновку, що секретар Ракошинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області Беца Г. Й. , посвідчуючи спірний заповіт, не мала на це повноважень, а тому оспорюваний заповіт є нікчемним в силу вимог частини першої статті 1257 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 із посиланням на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у якій ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу до апеляційного суду на новий розгляд.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною касаційною скаргою.

12 лютого 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 16 березня 2020 року визначено колегію суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи у складі: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована відсутністю достатніх і безумовних підстав для визнання заповіту нікчемним. Матеріали справи не містять доказів, що виключають можливість існування рішення виконавчого комітету Ракошинської сільської ради про покладення відповідних повноважень щодо вчинення нотаріальних дій на її секретаря або наявність у секретаря таких повноважень у відповідності до її посадової інструкції.

Заявник зазначає, що надані позивачем докази доводять виключно відсутність рішення за 2006 рік в архівному відділі Мукачівської РДА, а не відсутність рішення взагалі.

Вказує на безпідставність висновку суду апеляційної інстанції щодо незаперечення сторонами того факту, що виконавчим комітетом сільської ради не приймалось рішення про надання повноважень секретарю виконкому про вчинення нотаріальних дій. Так, при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_2 , так само як і її представник, жодних пояснень з цього приводу не давали, а будь-які заяви, відзиви або пояснення, надані іншим відповідачем - Ракошинською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області або третьою особою - приватним нотаріусом Гелетей Л. В. у матеріалах справи відсутні.

Доводи інших учасників справи

У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 із посиланням на необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування постанови апеляційного суду, ухваленої у відповідності до законодавчих вимог та із повним встановленням усіх обставин справи.

Позивач стверджує, що ОСОБА_2 не обґрунтовано її заперечення позовних вимог та не доведено обставини існування відповідного наказу виконавчого комітету сільської ради про покладення обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій на секретаря виконкому.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25 квітня 2016 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Померлому на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Ракошинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 12 квітня 2006 року № 2 на підставі підпункту 5 пункту «б» частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» покладено обов`язки по реєстрації актів цивільного стану на секретаря виконкому Беца Ганну Йосипівну.

Відповідно до заповіту, посвідченого 13 листопада 2006 року секретарем виконавчого комітету Ракошинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області Беца Г. Й. , ОСОБА_3 на випадок своєї смерті усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та взагалі те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом матиме право заповів своїй дочці - ОСОБА_2 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 січня 2017 року встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а дані особи є його батьками. Встановлено юридичний факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлового будинку та надвірних споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 , та оформлені на його ім`я на підставі рішення виконкому Ракошинської сільської ради від 19 листопада 2002 року за № 6, яке зареєстровано в Мукачівському районному комунальному підприємстві технічної інвентаризації та експертної оцінки та записано в реєстрову книгу 04 грудня 2002 року за № 456.

Позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_3 , і, оскільки його батько - ОСОБА_5 помер раніше від діда, він має право на спадкування за правом представлення згідно положень статті 1266 ЦК України, і, таким чином, вправі оспорювати заповіт, як такий, що порушує його права на спадкування.

Із дослідженої судами заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 07 липня 2016 року, вбачається, що останній звернувся до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Гелетей Л. В. із заявою про прийняття спадщини за законом за його померлим дідом - ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилався на нікчемність складеного його дідом заповіту, оскільки його було посвідчено особою за відсутності у неї відповідних повноважень.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 37 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту) у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії, як посвідчення заповітів.

Наведена вище норма закону містила пряму вказівку щодо покладення на посадових осіб виконавчих комітетів сільських рад, у випадку відсутності у такому населеному пункті нотаріусів, повноважень на вчинення нотаріальних дій. При цьому посилань на необхідність прийняття виконавчим комітетом рішень про наділення посадової особи такими повноваженнями зазначений законодавчий припис не містить.

Згідно статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Підпунктом 5 пункту «б» частини першої статті 38 зазначеного Закону вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, визначено одним із делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

При цьому делегованими повноваженнями є повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад (стаття 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Виходячи із вищевикладеного та з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, положень Закону України «Про нотаріат» у відповідній редакції, колегія суддів зазначає, що вчинення нотаріальних дій посадовою особою виконавчого комітету сільської ради, якою, в тому числі є його секретар, у випадку відсутності у населеному пункті нотаріуса, є здійсненням відповідним органом місцевого самоврядування (від імені якої діє її посадова особа) делегованих повноважень, наданих їм в силу прямої норми закону.

В обґрунтування висновку про відсутність рішення виконкому про надання повноважень його секретарю на здійснення нотаріальних дій апеляційний суд вказав на відсутність такого рішення у матеріалах справи, а також на незаперечення цієї обставини сторонами по справі.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Так, неподання ОСОБА_1 належних доказів на підтвердження неприйняття відповідного рішення виконкомом сільради не може беззаперечно свідчити про відсутність такого рішення, а, натомість, вказує на недоведеність позовних вимог, про що було вмотивовано зазначено місцевим судом.

Крім того, вказівка апеляційного суду на незаперечення обставини відсутності рішення виконкому сільради сторонами не узгоджується із наявними у матеріалах справи відзивами, поданими відповідачем по справі - ОСОБА_5 .

Позивачем не доведено існування таких обставин, які б свідчили про нікчемність заповіту на противагу дійсного волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження своїм майном.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яке по суті є правильним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що застосування судом першої інстанції при ухваленні рішення окремих норм матеріального права в редакції, яка не була чинною на момент посвідчення оспорюваного заповіту, не призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року та залишає в силі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 травня 2019 року.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року скасувати.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 травня 2019 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В.Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська