Справа № 202/1262/20
Провадження № 2/202/1140/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 березня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голобородько О.М.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення боргу по зарплаті за січень 2020 року в розмірі двох державних гарантій, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовом до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення боргу по зарплаті за січень 2020 року в розмірі двох державних гарантій.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що з 26.12.1989 року безперервно діє укладений за угодою від 25.12.1989 року безстроковий трудовий договір між нею та відповідачем. Заяв про звільнення вона не подавала, її трудова книжка знаходиться у відповідача, угоди про припинення трудових відносин вона не укладала, наказу про припинення або розірвання укладеного в 1989 році безстрокового трудового договору відповідач не видавав. Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України безпідставно не виконав обов`язку по виплаті їй заробітної плати за січень 2020 року за укладеним в 1989 році, таким, що діяв протягом усього січня 2020 року і діючим досі безстроковим договором з нею як викладачем кафедри в частині двох державних гарантій, а саме окладу за тарифним розрядом 16 і набавки 30 % за вислугу років (понад 20 років). При ухваленні судового рішення просить встановити наявність в наказі № 2 від 03.01.1990 року обставин щодо прийняття її на посаду викладачем кафедри іноземних мов для інженерно-технічних спеціальностей з 26.12.1989 року з окладом 160 крб. на місяць за переводом з Ємільчинського району Житомирської області як обрану за конкурсом, що науково-педагогічного стажу роботи в вузі у неї немає, що підставою видання наказу є заява, витяг з протоколу засідання вченої ради філологічного факультету від 14.12.1989 року № 5 та узгоджено між керівниками організацій.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Наголошував, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара після припинення з нею трудових відносин неодноразово були предметом судового розгляду. Постановою Верховного Суду України від 10.05.2018 року вже були вирішенні позовні вимоги ОСОБА_1 щодо безстроковості укладених з нею трудових договорів та в позові було відмовлено. Заборгованість перед ОСОБА_1 по заробітній платі відсутня.

26 березня 2020 року ОСОБА_1 через канцелярію суду надала відповідь на відзив в якому наголошувала, що відповідач не видає наказу про зарахування її на роботу за контрактом, тому наказ № 692-к від 02.09.2008 року про припинення відносин за контрактом не є доказом по справі. Жодним судовим рішенням не встановлено факту видання наказу про зарахування її на роботу на узгоджений сторонами і вказаний в цьому наказі строк, тобто за строковим договором. У січні 2020 року вона виконувала трудові обов`язки з наукової роботи, доказів припинення трудових відносин відповідач не надав.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу викладачем кафедри іноземних мов для інженерно-технічних спеціальностей з 26 грудня 1989 року.

Наказом від 19 червня 2006 року ОСОБА_2 була звільнена з посади у зв`язку із закінченням строку дії контракту з 30 серпня 2006 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року ОСОБА_1 відмовлено в поновленні на роботі. Даним рішенням установлено, що ОСОБА_1 працювала в університеті за строковими трудовими договорами і була звільнена у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року скасовано та поновлено ОСОБА_1 на роботі з виплатою їй належних коштів.

Ухвалою Верховного Суду України від 06 серпня 2008 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року скасовано із залишенням в силі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року.

Дніпровським національним університетом імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України відповідно до ухвали Верховного Суду України було видано наказ від 02 вересня 2008 року, яким ОСОБА_1 звільнено з роботи 03 вересня 2008 року за пунктом 2 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2009 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання наказу від 02 вересня 2008 року недійсним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відмовлено. Вказаними рішеннями встановлено факт припинення трудових правовідносин між сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки трудові відносини між сторонами було припинено, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення заробітної плати за січень 2020 року з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення боргу по зарплаті за січень 2020 року в розмірі двох державних гарантій - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: Г.В. Бєсєда