Справа № 756/319/20
Провадження № 2-з/638/200/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Рижикової В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», Публічного акціонерного товариства» Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання договору купівлі - продажу(відступлення) прав вимоги недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 07.11.2019 року №2082/к недійсним.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва справа в порядку п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України передано до Дзержинського районного суду м.Харкова.

Згідно позову та додатків до нього 28.11.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором 28.11.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є чотирикімнатна квартира, загальною площею 156,6 кв.м., житловою площею 90,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

19.03.2020 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення вказаного позову, в якій просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності; заборонити будь - яким суб`єктам державної реєстрації здійснювати стосовно квартири за вказаною адресою будь - які реєстраційні дії, які передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; заборонити ТОВ «Укрдебт Плюс» вчиняти будь - які дії направлені на відступлення третім особам прав вимоги (втому числі, але не виключно, укладати договори купівлі - продажу прав вимоги та факторингу) до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.11.2007 року, договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.11.2007 року, договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25.07.2008 року, договором іпотеки (нерухомого майна) від 28.11.2007 року та догвором іпотеки від 25.07.2008 року.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Інститут забезпечення позову - це фактично гарантія захисту прав позивача, що гарантує в майбутньому належне виконання судового рішення, оскільки забезпеченню підлягає матеріально-правова вимога до відповідача, реалізація якої без вжиття заходів із забезпечення позову може бути неможливою. Предмет забезпечення позову - виключно матеріально-правова вимога (майнового чи немайнового характеру), що утворює предмет позову, який надалі підлягає виконанню.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.

Оцінивши наведені обставини, підтверджені доказами позивача, вид забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірного майна є співмірним з позовними вимогами, при цьому не порушують справедливе співвідношення негативних наслідків від вжиття заходу забезпечення з наслідками при задоволенню позову або у його відмові.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд вважає, що права відповідачів та третіх осіб порушені, у зв`язку із застосування заходів забезпечення позову, не будуть.

Як роз`яснено в постанові № 9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборонити ТОВ «Укрдебт Плюс» вчиняти будь - які дії направлені на відступлення третім особам прав вимоги за спірними договорами, оскільки невжиття заходу забезпечення позову в зазначений спосіб не впливає на виконання судового рішення або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 353 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 (Ідн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (Ідн. НОМЕР_1 ) та заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь - які дії, пов`язані з посвідченням будь - яких правочинів, а також інші реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала підлягає виконанню органами або суб`єктами, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав.

Копію ухвали направити для відома та виконання сторонам у справі: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ); ТОВ «Укрдебт Плюс» (04073, м. Київ, пр. Степана Бандери, буд.28-А); ПАТ «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Коновальця, буд.36-Б); уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирову В.В. (01014, м. Київ, вул. Дружби Народів, 38) та відділу державних реєстраторів Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н. Конституції, 7).

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова на протязі п?ятнадцяти днів з моменту проголошення ухвали.

Головуючий: