справа № 355/1361/19 головуючий у суді І інстанції Чирка С.С.
провадження № 22-ц/824/214/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - Архіповим Олександром Юрійовичем , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області за підсудністю з Баришівського районного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» про стягнення заборгованості. Разом з позовною заявою, також була направлена і заява позивача про забезпечення позову. Заява вмотивована тим, що позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, предметом якого є стягнення заборгованості у розмірі 797 791,74 доларів США та 3 587,94 євро з урахуванням 3 відсотків річних за неналежне виконання зобов`язань за укладеними між сторонами договором. А тому, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми позову, що обліковуються на належних ОСОБА_3 рахунках у банківських та інших кредитно-фінансових установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову та шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 , яке буде виявлене під час виконання ухвали про забезпечення позову.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 , через представника - Архіпова О.Ю. , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву. При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтував власні висновки, залишив поза увагою надані апелянтом докази, порушив стандарт оцінки обставин у цивільних справах, встановлених практикою ЄСПЛ. Вказує, що посилання суду на неспівмірність накладення арешту в межах суми позову на грошові кошти та рухоме і нерухоме майно є необґрунтованими, оскільки невжиття таких заходів може ускладнити виконання можливого рішення суду. Обраний вид забезпечення позову не порушує право власників на користування майном, а лише обмежує право відчуження такого майна на час розгляду справи.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив до суду не надійшов.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 , адвокат - Архіпов О.Ю., просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не зазначив жодного доказу на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Суд вважав, що відсутня реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Накладення арешту на рухоме та нерухоме майно боржника буде суперечити ч.3 ст. 150 ЦПК України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчинення певних дій.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогам.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, повністю дотримався вимог ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази того, що невжиття заходів забезпечення позову, саме способом про який ставить питання заявник, якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду позивачем не надано. ОСОБА_1 та його представником - Архіповим О.Ю. не наведено обґрунтованих мотивів про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній цивільній справі.

Колегія суддів, критично оцінює доводи апелянта про те, що невжиття вказаних заходів може утруднить виконання рішення суду, оскільки в матеріалах справи відсутні докази існуванні будь якого майна та коштів у відповідача, аспосіб захисту обраний позивачем, а саме, накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову не відповідає нормам права, які регулюють вирішення питання щодо забезпечення позову.

В матеріалах справи відсутні будь які докази наявності у відповідача будь якого конкретного майна, на яке можливо було б накласти арешт. З заявами щодо забезпечення доказів, витребування доказів, з метою встановлення такого майна позивач до суду не звертався.

А отже, необґрунтоване та безпідставне забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке можливо в подальшому буде виявлене у відповідача, суперечить нормам діючого законодавства.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, зокрема, ст. 149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються матеріалами справи.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційнускаргу ОСОБА_1 , поданупредставником - Архіповим Олександром Юрійовичем залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова