Уманський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №705/2772/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2020 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:
головуючого - судді Коваля А.Б.
секретаря судового засідання Романової О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про те, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок отриманий нею у спадщину від матері, ОСОБА_4 .
В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Уманського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу з її матір`ю, ОСОБА_4 , у якому вони перебували з 1999 року, та про поділ майна. Позовна заява була задоволена частково, а саме шлюб розірвано, а будинок, який належав її матері, було залишено останній, тому що він був придбаний на її особисті кошти до шлюбу.
Фактично шлюб припинився задовго до подачі позову, був чисто формальним, що й підтверджував своїм позовом ОСОБА_2 .
Ще за життя матері відповідач влаштовував неодноразово «цирк». Так, 23 вересня 2015 року відповідач накинувся на неї та наніс їй легкі тілесні ушкодження, що підтверджується копією висновку № 875 від 23 вересня 2015 року. В подальшому, коли вона звернулася до поліції, ним було заявлено, що його побили, хоча жодних синців, подряпин чи інших слідів він не зміг показати, або пояснити, яким містичним чином вони могли зникнути за декілька днів між днем його «побиття» та зустрічним зверненням до поліції (після її звернення до поліції).
Вказані обставини, а також те, що і після смерті її матері відповідач чинить перешкоди в користуванні майном та унеможливлює повноцінне користування належним їй будинком, призводить до того, що порушуються її права, як власника.
На цей момент відповідач проживає разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_2 . З будинку виписуватися відповідач відмовляється, мотивуючи це тим, що будинок є спільним майном подружжя (що суперечить рішенню апеляційного суду, яке вступило в законну силу).
У зв`язку з тим, що у відповідача наявне власне житло, є інше місце проживання - разом з дочкою, яка й доглядає за ним, спільне користування належним їй будинком за адресою: АДРЕСА_1 , є просто не можливим, тому що вона не може повноцінно, як власник, користуватися будинком та розпоряджатися ним, а також боїться за своє життя та здоров`я, так як не знає що ще може прийти в голову відповідача і, які наступні тілесні ушкодження він може їй нанести, щоб потім заявити, що він там власник.
На момент реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач є чоловіком власника будинку - ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що відповідач за власною ініціативою розірвав шлюб, він не може більше бути «членом сім`ї власника», як передбачено ЖК України. Більш того, ОСОБА_4 на цей час померла і право власності на будинок перейшло до неї, її дочки.
Просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та факти, викладені у позові, вважає позов обґрунтованим та просить суд його задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, шляхом направлення рекомендованого повідомлення та розміщення оголошення на офіційному сайті Уманського міськрайонного суду Черкаської області. Про причини своєї неявки суд не повідомляв. Заяв про слухання справи у його відсутність чи про відкладення справи на адресу суду не надходило.
Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомляла, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши думку позивача, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом достовірно встановлено про те, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с. 9).
У вказаному помешканні зареєстрований відповідач по справі - ОСОБА_2 , 1940 року народження. Згідно акту, складеного власником квартири - ОСОБА_1 та двома свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідач по справі ОСОБА_2 зареєстрований але не проживає у будинку АДРЕСА_1 . Вказане також підтверджується довідкою голови квартального комітету № 1 при виконавчому комітету Уманської міської ради від 26.05.2018 року вих. № 190 (а.с. 12).
Відповідач ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю позивача - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10). Вказаний шлюб було розірвано за ініціативою ОСОБА_2 рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 червня 2017 року. При зверненні до суду ОСОБА_2 просив не лише розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_4 19 травня 1999 року, а й визнати спільною сумісною власністю майно придбане у шлюбі, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_1 . Судом, в цій частині позовні вимоги також були задоволені. Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.
Згідно рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2017 року, вищевказане рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 червня 2017 року було залишено в силі в частині розірвання шлюбу, в іншій частині скасоване та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частину двоквартирного житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначене рішення вступило в законну силу, що підтверджується постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року, яким рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2017 року в частині вирішення позову про визнання спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, на якій вони розташовані, залишено без змін.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі статтею 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Положеннями норм статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.
Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд має чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Суд установив, що відповідач був зареєстрований у спірному приміщенні за згодою колишнього власника ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також відповідач по справі був ініціатором розірвання шлюбу з останньою, тобто на цей час відповідач не є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 .
Суд зауважує, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням виникає та існує за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 померла, а також за її життя шлюб з відповідачем ОСОБА_2 було розірвано рішенням суду, яке на цей час вступило в законну силу, доказів на підтвердження права власності за ОСОБА_2 на іншу частину житлового будинку не здобуто, його власником на цей час є позивач, відтак суд вважає, що право відповідача на користування спірним жилим приміщенням припинилось.
Окрім того визначальним для суду є те, що відповідач проживає у іншому житловому будинку зі своєю дочкою, а у спірному будинку лише зареєстрований, тому припинення права на користування спірним приміщенням не становитиме для нього надмірний тягар, оскільки не позбавляє його житла. В той же час реєстрація відповідача у будинку обмежує право власності нового власника ОСОБА_1 , зокрема, користуватись і розпоряджатись своїм майном на власний розсуд та підлягає захисту, відповідно наявні підстави для задоволення позову.
Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстраційного обліку органом реєстрації (стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Розподіляючи судові витрати, суд керується частиною 1 статті 141 ЦПК України та враховуючи задоволення позову в повному обсязі, стягує з відповідача, понесені позивачем витрати на оплаті судового збору в сумі 704 гривень 80 копійок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 206, 259, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Уманським міськрайонним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: А. Б. Коваль