ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9581/19Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/263/20 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - представника позивача ОСОБА_1 - адвоката

Дяків О.Я., представника відповідача ОСОБА_2 -

адвоката Карпи М.М.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року, постановлене суддею Братасюком В.М. у цивільній справі № 607/9581/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням суду від 24.12.2014 року з ОСОБА_2 стягнуто на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Враховуючи те, що даний розмір аліментів є надто малим для забезпечення дитини, збереження стану здоров`я та здійснення інших витрат на його утримання, а також те, що стан її здоров`я та матеріальне становище змінилися в сторону погіршення, просила в судовому порядку змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду, збільшивши такий до 1/3 частки усіх його доходів щомісячно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року позов задоволено частково. Змінено розмір стягуваних аліментів і стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку до досягнення дитиною повноліття. В задоволені решти вимог відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення в частині визначеної судом частки аліментів з доходів відповідача, вважаючи його в цій частині необґрунтованим й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що нею надано всі необхідні документи, які підтверджують погіршення її матеріального становища та стану здоров`я, що є підставою для зміни розміру стягуваних з відповідача аліментів.

Вважає, що судом першої інстанції неправомірно не взято, як доказ погіршення її матеріального становища, довідку Тернопільської міської ради про надання їй матеріальної допомоги двічі по 1 000 грн, факт отримання нею доходу лише у формі соціальної допомоги як особи з інвалідністю, яка становила на момент винесення рішення 1 497 грн.

Звертає увагу, що аліментів не вистачає на повноцінне виховання та забезпечення їх сина, а самостійно його забезпечувати вона не може, так як на даний час не працює, оскільки проходить реабілітаційний період після проведеної операції на серці, не пов`язаної з інвалідністю дитинства. Однак, останню обставину судом не взято до уваги.

Вказує, що старший син, на факт спільної реєстрації в житловому приміщенні з яким суд акцентує увагу в рішенні, фактично з нею не проживає й не може надавати їй допомогу, так як влаштовує своє сімейне життя.

Вважає безпідставним прийняття судом до уваги всіх доводів відповідача, таких як: народження в іншому шлюбі дитини (що на її думку не може звільняти його від утримання їх спільного сина); здійснення дружиною відповідача догляду за її матір`ю й отримання в зв`язку з цим допомоги в сумі 4,80 грн., в той час як матеріали справи не містять інформації ні про розмір допомоги, яку дружина відповідача отримує в зв`язку з народженням дитини, ні про розмір пенсії, яку отримує її мати; факт здійснення відповідачем догляду за своїми батьками, в той час як матеріали справи не містять даних ні про житлово-побутові умови батьків, ні про їх доходи у вигляді заробітку чи пенсії.

Звертає увагу на те, що згідно даних із сайтів роботодавців, у фірму, де працює відповідач на роботу набирали працівників на ту ж посаду із заробітною платою 10 000 грн.; у відповідача є рідна сестра відповідача, яка постійно приїжджає до їх батьків та практично там живе, а його батьки одержують пенсію близько 6 000 грн, мають безліч домашніх тварин, зокрема свиней, яких продають.

Зауважує, що сім`я відповідача в червні - серпні 2019 року квартиру, однак таких даних на даний час в реєстрі речових прав на нерухоме майно не має.

Також вказує, що їх спільний син на даний час є учнем 1 класу, вона щодня оплачує за його харчування в школі 65 грн., що за місяць становить 1 495 грн., а ще необхідні кошти на його одяг, харчування вдома, зошити, ручки.

Відзив від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дяків О.Я. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній. Додатково пояснила, що окрім наданих стороною позивача доказів на підтвердження факту зміни її матеріального становища в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, їх спільний з відповідачем син також має вади здоров`я, наявність яких впливає на матеріальне становище їх сім`ї.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Карпа М.М. у судовому засіданні апеляційної скарги не визнала, пояснивши, що її довіритель не заперечує відносно надання допомоги сину. В той час, коли позивач перебувала на лікуванні в лікарні, не зважаючи, що син проживав у його батьків і перебував на його повному утриманні, ним продовжувались сплачуватись аліменти в користь позивача й питання про повернення таких не ставилось. Крім цього, знаючи, що з нього стягуються аліменти, він продовжував шукати роботу, де б міг отримувати більший заробіток і після ухвалення судового рішення змінив місце роботи, де в даний час його заробіток складає 5 035,00 грн. щомісячно, наслідком чого є автоматичне збільшення розміру доходів у вигляді аліментів, які отримуватиме позивач для їх сина. Також, батько готовий сплачувати позивачу додаткові витрати на утримання сина, пов`язані з наявними у нього проблемами зі здоров`ям за умови, що мати надасть йому документальне підтвердження необхідності в таких витратах.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2014 року розірвано (а.с. 6).

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Також, позивач ОСОБА_1 має повнолітнього сина від іншого шлюбу 1992 р.н., який зареєстрований за місцем її проживання в АДРЕСА_1 (а.с. 8).

На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , 2012 р.н., в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 9-10).

За період з вересня 2018 року до лютий 2019 року позивачу ОСОБА_1 , виплачено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 3 групи в розмірі 8 847 грн (а.с. 11).

В листопаді 2014 року малолітній син сторін у справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив стаціонарне лікування з приводу ГРВІ, стенозу гортані 2 ступеня; з 12.06. до 22.06.2017 року стаціонарне лікування з приводу множинних кусаних, рваних ран обличчя, шиї та передпліччя; в квітні 2019 року за результатами проходження медичного огляду дитині рекомендовано заняття в групі лікувальної фізкультури та корегуючої гімнастики, гіпоалергенна дієта, додаткове обстеження (а.с. 12).

Висновком про час настання інвалідності від 23 грудня 2010 року, виданим Тернопільським кардіо-офтальмологічним міжрайонним спеціалізованим МСЕК (Іванюк) ОСОБА_1 , 1971 р.н., встановлено, що ОСОБА_1 при зверненні у відповідні медичні заклади могла б бути визнаною інвалідом до 18 річного віку по серцево-судинній патології (а.с. 51).

Вперше ОСОБА_1 була оглянута МСЕК 10 грудня 2009 року і визнана інвалідом третьої групи з дитинства (а.с. 59).

07 липня 2015 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з дитинства строком до 01 червня 2016 року (а.с.2).

До травня 2020 року (наступного огляду) позивачу повторно встановлено 3 групу інвалідності з дитинства. Протипоказана важка фізична праця (а.с. 13).

У період з 14.09.2018 року до 24.09.2018 року позивач ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Тернопільській університетській лікарні з діагнозом вроджена вада серця, де було встановлено факт погіршення впродовж останніх двох місяців перед зверненням її самопочуття; встановлені лікувальні та трудові рекомендації: нагляд сімейного лікаря і кардіолога, дієта № 10, обмеження вживання солі, уникнення фізичних навантажень, переохолоджень (а.с. 15).

З 29.10.2018 року до 16.11.2018 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Тернопільській університетській лікарні, де перенесла оперативне втручання - формування реохорд стулки А2 мітрального клапана. Пластика мітрального клапана опорним тільцем. Хвору виписано з стаціонарного лікування на амбулаторне з відповідними рекомендаціями: дієта нормотрофічна, призначено перелік ліків для вживання та контроль з диспансерним спостереженням у кардіолога (а.с. 16).

В грудні 2018 року за заявою ОСОБА_1 Тернопільською міською радою було виділено їй одноразову грошову допомогу в сумі 1 000 грн, з коштів міського бюджету (а.с. 68).

З 20.12.2018 року до 04.01.2019 року позивач ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Тернопільській університетській лікарні з діагнозом вроджена вада серця з причини ускладнення постопераційного періоду розвитком ексудативного перикардиту. Видано лікувальні рекомендації на вживання ліків (а.с. 17).

За місцем роботи ОСОБА_2 регулярно стягується частка на сплату аліментів в сумі 1 013, 50 грн. щомісячно (а.с. 60).

Станом на 08.05.2019 року заборгованість у ОСОБА_2 зі сплати аліментів відсутня (а.с. 34).

14.05.2019 року ОСОБА_2 перерахував ОСОБА_1 875, 50 грн. (а.с. 33).

З довідки, виданої ТОВ "Агрокомпанія Дружба" вбачається, що нарахована ОСОБА_2 сума орендної плати за користування земельним паєм у 2018 році склала 4 200 грн. (а.с. 35).

09.10.2015 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 37), в якому в подружжя народилася дитина - донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 38).

Дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_7 не працює, з 27.11.2018 року по 10.22.2023 року здійснює постійний догляд і одержує компенсаційну виплату по догляду за перестарілою особою - ОСОБА_8 в розмірі 04 грн 80 коп щомісячно (а.с. 40).

Згідно акту обстеження від 07.06.2019 року, складеного комісією в с. Буданів Теребовлянського району Тернопільської області, з жовтня 2018 року до січня 2019 року малолітній син сторін у справі ОСОБА_3 проживав у своєї бабусі - ОСОБА_9 в будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 42).

Батьки відповідача ОСОБА_10 і ОСОБА_9 - пенсіонери, не працюють (а.с. 43).

Малолітній син сторін у справі ОСОБА_3 є учнем 1-В класу Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 ім. В.Левицького.

Також, як встановлено в ході апеляційного розгляду справи, відповідача ОСОБА_2 з 31.01.2020 року звільнено з попереднього місця роботи за угодою сторін, що стверджується відповідним наказом № 8-к від 31.01.2020 року (а.с. 107), а з 04.02.2020 року - прийнято на нове місце роботи в ТОВ "АГРО ЕКСПЕРТ" на посаду менеджера, де його дохід за лютий 2020 року склав 5 035 грн., що стверджується відповідним наказом № 11-к від 03.02.2020 року та довідкою № 21 від 10.03.2020 року про заробітну плату (а.с. 108-109).

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня дo 30 червня 2019 року становить - 2027 грн., з 01 липня дo 30 листопада 2019 року- 2118 грн., з 01 грудня 2019 року- 2 218 грн.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи достатніх доказів для зміни частки стягуваних з відповідача аліментів, виходячи з даних про стан здоров`я позивача ОСОБА_1 та матеріальне становище обох сторін справи, та наявності правових підстав для зміни мінімальної межі стягуваних аліментів з урахуванням вимог Закону № 2475-VІІІ від 03.07.2018 року.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що зроблені з урахуванням вимог законів, що регулюють спірні правовідносини й відповідають наявним у справі доказам.

Беручи до уваги внесені ЗУ № 2475-VІІІ від 03.07.2018 року зміни до ст. 182 СК України щодо мінімально гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зміни розміру аліментів, стягнутих з відповідача рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24.12.2014 року в справі № 607/18875/15 в частині мінімально гарантованого розміру аліментів з 30 % до 50 %.

Також, погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції в частині відсутності в матеріалах справи достатніх доказів для зміни частки стягуваних з відповідача аліментів, оскільки не зважаючи на факт неодноразового перебування позивача в період з 2017 до 2019 року на стаціонарному лікуванні в лікарні з приводу захворювань серця, вона залишається до травня 2020 року інвалідом 3-ї групи, в той час як у період з 07.07.2015 року до 01.06.2016 року (до того як мало місце оперативне втручання і перебування на лікуванні) позивач ОСОБА_11 була інвалідом 2-ї групи, й не зважаючи на те, що матеріальний стан позивача змінився в сторону погіршення в зв`язку з неодноразовою госпіталізацією, одночасно з цим мали місце й зміни в матеріальному становищі відповідача ОСОБА_2 , який у 2015 році одружився, має на утриманні від другого шлюбу малолітню доньку, й дружина якого не працює в зв`язку зі здійсненням догляду за перестарілою особою, отримуючи при цьому дохід у розмірі всього 4, 80 грн.

При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_11 в частині ненадання судом належної правової оцінки доказам, які підтверджують факт погіршення її матеріального становища та стану здоров`я, що є підставою для зміни розміру стягуваних з відповідача аліментів, колегія суддів відхиляє, оскільки сам по собі факт погіршення матеріального становища позивача не є безумовною підставою для зміни (збільшення) розміру аліментів, при визначенні якого судом враховуються також і обставини, визначені ст. 182 СК України, що стосуються, в тому числі й відповідача. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду даної справи, з часу прийняття судом рішення про стягнення з відповідача аліментів, мали місце й зміни в матеріальному становищі відповідача, в сім`ї якого народилася друга дитина й дружина якого не працює в зв`язку зі здійсненням догляду за перестарілою особою, отримуючи при цьому 4,80 грн. допомоги.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги щодо безпідставності врахування судом при прийнятті рішення факту народження у відповідача в іншому шлюбі дитини; здійснення дружиною відповідача догляду за її матір`ю й отримання в зв`язку з цим допомоги в сумі 4,80 грн; наявності у відповідача двох батьків-пенсіонерів, оскільки обов`язок суду враховувати зазначені обставини визначений ст. 182 СК України.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності в матеріалах справи даних як про розмір пенсії особи, за якою дружина позивача здійснює догляд так і про розмір допомоги, яку дружина відповідача отримує в зв`язку з народженням дитини також підлягають відхиленню оскільки пенсія особи за якою вона здійснюється догляд є особистим доходом цієї особи, а не доходом сім`ї відповідача, а факт досягнення дитиною відповідача трирічного віку (що мало місце ще до пред`явлення даного позову - 01.12.2018 року) позбавляє можливості її матір отримувати допомогу від держави.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що відповідач не повинен звільнятися від утримання та надання матеріальної підтримки їх спільному сину у зв`язку із народженням у нього ще однієї дитини, а також у зв`язку зі здійсненням його дружиною догляду за своєю матір`ю, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_2 не звільнений від сплати аліментів сину ОСОБА_3 , сплачує їх регулярно і в нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Такими, що підлягають відхиленню є й доводи апелянта щодо неврахування судом довідки Тернопільської міської ради про надання їй двічі матеріальної допомоги по 1 000 грн, яка є доказом погіршення її матеріального становища, а також - факту отримання нею доходу лише у формі соціальної допомоги як особи з інвалідністю, яка становила на момент винесення рішення 1 497 грн., оскільки судом не заперечується доведеність позивачем обставин необхідності систематичного лікування за станом здоров`я, які однак, були оцінені в сукупністю з іншими доказами, що свідчили, в тому числі, про виникнення з часу прийняття попереднього судового рішення й обставин в житті відповідача, що впливають на розмір аліментів (про які згадувалось вище). Саме, одночасна наявність як у позивача, так і у відповідача обставин, які впливають на розмір аліментів і не дала суду підстав для зміни розміру їх частки.

Не приймає до уваги колегія суддів і доводи апеляційної скарги щодо невідповідності доходів відповідача, зазначених у довідці фактичним даним з посиланням на відомості, наявні на сайтах роботодавців, де за місцем праці ОСОБА_2 на роботу набирали працівників на його посаду з заробітною платою 10 000 грн., оскільки, по-перше, інтернет-пропозиція щодо розміру заробітної плати, як така, що не має ознак документа в розумінні вимог закону не може вважатися належним, допустимим і достатнім доказом на підтвердження розміру заробітної плати в той час, як довідка, видана роботодавцем містить інші відомості, а по-друге, з 04.02.2020 року відповідач ОСОБА_2 змінив місце праці, що встановлено в ході апеляційного розгляду справи й підтверджено належними та допустимими доказами, з яких вбачається, що заробітна плата його збільшилась порівняно з попереднім місцем роботи.

Не приймає до уваги колегія суддів і доводи апелянта щодо придбання сім`єю відповідача в червні - серпні 2019 року квартири, як такі, що не підтверджені належними, допустимими й достатніми доказами.

Твердження представника апелянта в частині наявності в сина сторін по справі вад здоров`я, які вимагають витрат додаткових коштів для його лікування, як підстави для скасування судового рішення, колегія суддів також відхиляє, оскільки вказані обставини не позбавляють позивача захисту порушеного права шляхом звернення з іншим позовом - про стягнення додаткових витрат, відносно сплати яких, як вказала в судовому засіданні представник відповідача, її довіритель не заперечуватиме за умови надання позивачем документального підтвердження оплати таких витрат.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, наведених у ній.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За ч. 1ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч. 1, 2; 384 ч. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 18 березня 2020 року.

Головуючий

Судді