Провадження № 22-ц/812/562/20 Головуючий суду першої інстанції Коваленко І.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року м. Миколаїв Справа № 489/259/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участю відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В., повний текст якого складений 13 січня 2020 року, в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 03 червня 2010 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 01 січня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 63 791 грн. 85 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 13 848 грн. 81 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками - 27 784 грн. 72 коп.; нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 18 644 грн. 42 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 3 013 грн. 90 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2010 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором № б/н від 03 червня 2010 року, яка складається із 13 848 грн. 81 коп. заборгованості по кредиту, 27 784 грн. 72 коп. нарахованих відсотків за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована складова) та 2 081 грн. 67 коп. штрафу (процентна складова), всього 44 215 грн. 20 коп. грн. та судовий збір в розмірі 1 331 грн. 44 коп. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, з останньої на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту у розмірі 13 848 грн. 81 коп. Крім того, оскільки при укладенні кредитного договору, разом з анкетою-заявою відповідач підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить умови кредитування, нарахування процентів за користування кредитом, пені та штрафів - вимоги в частині стягнення з відповідача процентів в розмірі 27 784 грн. 72 коп. і штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована складова) та 2 081 грн. 67 коп. - є доведеними, отже також підлягають задоволенню.

Не погодившись із рішенням місцевого суду в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_1 оскаржила його, шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин, що мають суттєве значення для справи, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати оскаржене рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підтвердження своїх вимог надало анкету-заяву ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Між тим, у анкеті-заяві позичальника від 03 червня 2010 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлені до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вищевказаних обставин.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В поясненнях на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» доводи апеляційної скарги не визнало, просило відмовити у її задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції, що оскаржується відповідачем не в повній мірі відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 03 червня 2010 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 2 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшувався, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 01 січня 2019 року становить 63 791 грн. 85 коп. і складається із заборгованості за тілом кредиту - 13 848 грн. 81 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 27 784 грн. 72 коп.; заборгованості за пенею - 18 644 грн. 42 коп.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 3 013 грн. 90 коп.

03 червня 2010 року позичальником отримано кредитну карту НОМЕР_1 строком дії до грудня 2012 року, та продовжено дію договору шляхом перевипуску нових карток, а саме: 30 серпня 2012 року - НОМЕР_2 строком дії до червня 2016 року, 03 вересня 2012 року - НОМЕР_3 строком дії до березня 2016 року та 17 жовтня 2013 року - НОМЕР_4 строком дії до серпня 2017 року.

Крім того, 03 червня 2010 року позичальником ОСОБА_1 також було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», в якій сторони погодили розмір процентної ставки за договором, який буде складати 2,5% на місяць та нараховуватиметься на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів на рік.

До того ж, тими ж умовами кредитування сторони погодили пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, за яким пеня визначається сумою двох складових: пені за кожен день прострочки кредиту (базова ставка по договору) /30 та пені, яка обраховується у розмірі 1%, але не менш 30 грн. на місяць, та нараховується один раз на місяць при наявності прострочки по кредиту або процентах 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. та більше.

В цій же довідці сторони обумовили штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03 червня 2010 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Проте, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З огляду на таке, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторони передбачили умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» у довідці від 03 червня 2010 року, яка підписана ОСОБА_1 , тобто в день підписання анкети-заяви та видачі кредитної картки.

Водночас, суд першої інстанції дійшовши висновку про стягнення з відповідача процентів та штрафу, з посиланням на зазначену довідку, помилково погодився та стягнув на користь Банку проценти за користування кредитом та штраф, які обраховував кредитор з огляду на Умови та правила надання банківських послуг, які суд першої інстанції не брав до уваги, оскільки вони не визнавались позичальником та нею не підписувались.

У довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», сторони погодили, що процентна ставка за договором буде складати 2,5% на місяць, яка нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів на рік.

Крім того тими ж умовами кредитування сторони погодили штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Отже, саме з обумовлених сторонами в зазначеній довідці розмірі процентної ставки та штрафу повинен був виходити суд при визначенні розміру цих складових заборгованості позичальника. Даних про те, що ці умови змінювалися сторонами, зокрема й збільшення узгодженої процентної ставки, протягом користування позичальником кредитними коштами, матеріали справи не містять, а тому заборгованість по сплаті процентів у вказаному Банком розмірі не може бути стягнута.

Отже, з огляду на викладене та вимоги законодавства, Банк має право на стягнення з відповідача заборгованості за процентами, виходячи з розміру процентної ставки, визначеної сторонами у довідці про умови кредитування у розмірі 2,5% на місяць. З урахуванням наданого банком розрахунку шляхом перерахування збільшеної процентної ставки у цьому розрахунку до визначеної сторонами у розмірі 30% річних та зарахуванням переплачених сум на погашення підвищених процентів, заборгованість за тілом кредиту зменшується та складає 9 949.05 грн., а заборгованість за процентами дорівнює нулю, тобто відсутня.

Щодо обрахування розміру пені за несвоєчасне погашення заборгованості, то розмір такої пені повинен обчислюватися за формулою, що приведена у довідці про умови кредитування, оскільки саме з такими розрахунками штрафу погоджувалася відповідач, про що свідчить її підпис на довідці. При обрахуванні штрафу за наведеної у довідці про умови кредитування формулою із застосуванням базової процентної ставки 2,5% на місяць, сума штрафу складає 997.45 грн. (500 грн. + 5% від суми заборгованості (9 949.05)= 500+497,45).

Таким чином за погодженими сторонами умовами кредитування при укладенні договору про надання банківських послуг від 03 червня 2010 року з відповідача підлягає стягненню заборгованість за цим договором, що складається із 9 949.05 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 997.45 грн. - штраф за порушення строків платежів за грошовим зобов`язанням, а всього 10 946.50 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір про надання банківських послуг не містить підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з наданих Банком доказів встановлено, що сторони при укладення зазначеного договору погодили зазначені умови шляхом підписання відповідачем, як позичальником анкети-заяви та довідки про умови кредитування від 03 червня 2010 року.

З моменту отримання кредитної карти відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості з порушенням розміру та строків сплати щомісячних платежів, що передбачені умовами кредитування, які викладені у довідці та підписані відповідачем.

Посилання відповідача при розгляді справи апеляційним судом на те, що зазначену довідку остання не підписувала, не можуть бути враховані з огляду на те, що ОСОБА_1 про ці обставини не заявляла в суді першої інстанції ті відповідних клопотань з цього приводу суду не заявляла.

Між тим, згідно із ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З`ясування питання ідентифікації виконавця підпису у зазначеній довідці можливо тільки при проведенні судової почеркознавчої експертизи, що є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства - змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом.

Обов`язок доказування невідповідності підпису ОСОБА_1 на довідці про умови кредитування процесуальний закон покладає на відповідача, а тому саме вона зобов`язана це доводити, зокрема у спосіб, визначений ним та законом, шляхом проведення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Отже, оскільки суд апеляційної інстанції роз`яснював відповідачу її процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте ОСОБА_1 не скористалася своїм правом щодо проведення судової почеркознавчої експертизи щодо свого підпису на довідці про умови кредитування, то її посилання на зазначені обставини є безпідставними.

З урахуванням викладеного рішення районного суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в частині задоволення позовних вимог Банку підлягає скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволення позовних вимог про стягнення пені учасниками справи не оскаржувалося, а відтак судом апеляційної інстанції не перевірялось.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог, то відповідно до п. 13 ч. 1 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають перерозподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам. Позовні вимоги Банку задоволені на 17,16%, а тому за подачу позову при зверненні до суду з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 329.64 грн. За часткове задоволення апеляційної скарги (24,76%) з Банку на користь відповідача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 494.50 грн. Застосувавши перезалік вказаних сум, остаточно з Банка на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 164.86 (494.50-329.64) грн.

Керуючись ст.ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2020 року в частині задоволених позовних вимог і вирішення судових витрат скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 03 червня 2010 року, що складається із 9 949 грн. 05 коп. - заборгованості по кредиту та 997 грн. 45 коп. - штрафу за порушення строків платежів за грошовим зобов`язанням, а всього 10 946 (десять тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 50 коп.

В іншій частині зазначене рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 164 грн. 86 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 25 березня 2020 року.