КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року м. Київ

Справа №361/4224/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/4928/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Радзивіл А.Г. 06 грудня 2019 року у м. Бровари Київської області, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

В липні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач на підставі заяви від 12 серпня 2008 року отримала кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач свої договірні зобов`язання не виконує, станом на 30 квітня 2018 року має місце заборгованість в розмірі 24642,46 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4189,73 грн, заборгованість за процентами 14433,31 грн, нарахована комісія 4369,78 грн; штраф 1649,64 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ухилявся від виконання ухвал суду про надання оригіналу заяви поданої від імені ОСОБА_1 , тому суд визнав факт для з`ясування якого була призначена експертиза, тобто, що підпис на заяві про видачу кредиту вимконаний не ОСОБА_1 . Крім цього суд вказав, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи Договір, а також те, що Умови містили такі положення щодо пені і штрафних санкцій в момент підписання Договору Позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались.

Не погодилось із вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк», представником подано апеляційну скаргу. Скарга мотивована тим, що суд не дотримався встановлених процесуальним законом засад змагальності, об`єктивності і неупередженості, самостійно навів доводи проти позовних вимог та помилково послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою у справі. Висновок суду про відсутність доказів у справі є безпідставним, так як суду були надані докази укладення договору приєднання, розрахунок заборгованості та виписка по рахунку відповідача. На підставі викладеного просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 липня 2008 року від імені відповідача ОСОБА_1 була заповнена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Вказана заява була погоджена банком 12 серпня 2008 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору від 12 серпня 2008 року та положень ст. ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконує та станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість за договором у загальному розмірі 24642,46 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4189,73 грн, заборгованість за процентами 14433,31 грн, нарахована комісія 4369,78 грн; штраф 1649,64 грн.

При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ КБ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування карткових рахунків, розрахунок заборгованості /а.с.4-13/. В подальшому суду були надані виписки по рахунку відкритого на ім`я відповідача за яким рахується кредитний ліміт 4190 грн та баланс на кінець звітного періоду -23839,16 грн /а.с.42-46, 64-68/

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує обставини наявності між сторонами будь-яких договірних відносин, наголошує на тому, що останні десять років вона не була клієнтом даного банку /а.с.23-24/. В ході розгляду справи відповідачем були заявлені клопотання про витребовування доказів, а саме оригіналів договорів та про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи /а.с.52-52/

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київського області від 29 жовтня 2018 року було витребувано у позивача оригінали документів щодо отримання кредиту ОСОБА_1 /а.с.54-55/. На виконання ухвали суду позивачем була надана копія анкети-заяви ОСОБА_1 без її здійснення її посвідчення /а.с.76-77/.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київського області від 14 лютого 2019 року у справі була призначена судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої було поставлено питання: Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 , розташований в графі «підпис» та в розділі «відмітки банку» на заяві на видачу кредитної карти № б/н від 25 липня 2008 року (погодженої банком 12 серпня 208 року) ОСОБА_1 чи підпис вчинено іншою особою? Також даною ухвалою було витребувано у позивача оригінали анкети-заяви від імені ОСОБА_1 /а.с.90-91/.

Експерта установа, Київський науково-дослідний інститут судових експертиз, 13 червня 2019 року звернулась до суду з клопотанням про надання оригіналу досліджуваного документу, достовірні вільні зразки почерку та експериментальні зразки ОСОБА_1 /а.с.101-104/.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київського області від 05 вересня 2019 року на виконання вимог експерта витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» оригінал анкети-заяви від імені ОСОБА_1 на видачу кредитної карти № б/н від 25 липня 2008 року (погодженої банком 12 серпня 208 року) /а.с.112-113/. Ухвала суду виконана не була.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В порядку ч. 2, ч. 4 та ч. 8 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ст. 109 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із стороні оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

У даній справі в анкеті-заяві від 25 липня 2008 року (погодженої банком 12 серпня 208 року) зазначені анкетні дані відповідача, але не визначений вид картки, кредитний ліміт, розмір процентів за користування кредитом, розмір неустойки та/або інші умови кредитування.

Відповідач в ході розгляду справи заперечувала обставини укладення договорів з позивачем, єдиним способом доведення таких обставин може бути проведене експерте дослідження анкети-заяви, яка є волевиявленням на укладення договору, проте позивач не надав необхідних для його проведення матеріалів. Враховуючи, що ухилення має місце зі сторони позивача, що саме ним не надані документи необхідні для проведення експертизи та на підтвердження заявлених позовних вимог, висновок суду про встановлення факту належності відповідачеві підпису у анкеті-заяві слід визнати обґрунтованим.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, в тому числі досягли згоди щодо розміру процентів та неустойки, відхиляються колегією суддів, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відсутність доказів на підтвердження укладення договору між сторонами у справі, спростовує вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості, яка є наслідком невиконаного договірного зобов`язання. Отже беручи до уваги відсутність домовленості між сторонами щодо умов та розміру кредитування, вимоги банку в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції також вказав на відсутність визначених в заяві конкретних умов кредитування та відсутність даних про Умови і правила чинні на час укладення договору. Такі висновки узгоджуються і з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Однак за відсутності підтвердження обставин укладення між сторонами банківського договору, вказані обставини вже не мають вирішального значення. Проте вказані висновки суду не вплинули на правильність вирішення справи по суті.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом засад змагальності і неупередженості є безпідставними, оскільки відповідач в ході розгляду справи заперечувала проти позову, а судом були вжиті заходи забезпечення доказів передбачені процесуальним законом. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

У даній справі позивач, зокрема, просив стягнути заборгованість за умовами договору, однак належних, допустимих та достатніх доказів досягнення згоди з відповідачем у належній формі з цих питань не наддав, а лише вказав на те, що відповідач не спростував викладених у позові обставини, а тому це і є достатнім доказом, який беззаперечно доводить необхідність сплати коштів у визначених ним розмірах. Разом з цим, саме позивач має довести досягнення згоди між сторонами з цих питань, а перекладення цього обов`язку на відповідача нівелює застосування принципу змагальності. Вказана позиція ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду викладеній у постановах: від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17.

Апеляційна скарга також містить доводи відносно того, що оскаржуване рішення призводить до нехтування принципами оплатності кредитного договору та наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку, та порушує стабільність фінансового сектору держави. Однак, вказані доводи не спростовують висновків суду та носять загальний характер, не стосуються даної конкретної справи, а тому відхиляються колегією суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідають обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук