Ухвала

Іменем України

20 березня 2020 року

м. Київ

справа № 524/6586/16-ц

провадження № 61-4212ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 03 липня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, посилаючись на те, що 24 листопада 2008 року між ним та ТОВ «Автомир-Кіровоград» укладено договір первинного внеску № 2411/08 щодо внесення коштів за автомобіль «Ssang Yong Rodius», № куз. НОМЕР_1 , бежевого кольору. Відповідно до умов договору, він, як покупець, вніс в касу продавця 150 000,00 грн згідно квитанції № 2/2411. Також, зазначив, що мав на меті передати автомобіль у користування свого племінника ОСОБА_2 , тому між ними досягнута домовленість, що залишок суми в розмірі 16 900,00 грн оплатить останній. При подальшому оформленні договору купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_4 присутній не був. Придбаний автомобіль він вважав спільною власністю сім`ї. З моменту його придбання автомобілем користувався ОСОБА_2 . В позові стверджував, що з 2008 року проживає в м. Кременчуці, де в 2015 році з рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28 грудня 2011 року довідався про те, що відповідно автомобіль оформлений на ОСОБА_2 і є спільною власністю подружжя відповідачів. Вважає, що суд не врахував, що він проживав з сестрою ОСОБА_1 та подружжям ОСОБА_2 однією сім`єю та разом з ОСОБА_2 вклав кошти в купівлю вказаного автомобіля, а тому автомобіль має бути визнано його та ОСОБА_2 спільною сумісною власністю.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати автомобіль «Ssang Yong Rodius», № куз. НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

У зв`язку із смертю позивача ОСОБА_4 , його позов в подальшому підтримує спадкоємець (сестра) ОСОБА_1 .

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 03 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 липня 2019 року залишено без змін.

В березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 січня 2020 року, в якій заявник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 2 102,00 грн.

Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України убачається, що у позовах про визнання права власності на майно ціна позову визначається вартістю майна.

Ціна позову у цій справістановить 166 900, 00 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому ця справа є малозначною у силу вимог закону.

При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 03 липня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді : Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко