Справа № 174/89/20
п/с № 2/174/105/2020
24 березня 2020 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого судді - Ілюшик І.А.,
за участю: секретаря Волинець Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання дійсним договору міни нерухомого майна та визначення права власності на нерухоме майно, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , -
Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , про визнання дійсним договору міни нерухомого майна та визначення права власності на нерухоме майно, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
В обґрунтування позову зазначає, що 02.06.1999 року, між нею, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , що є членами її родини, з одного боку, та відповідачем ОСОБА_2 , з іншого боку, було укладено договір міни нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала відповідачу, в якій зараз зареєстровані та мешкає вона та її чоловік - ОСОБА_3 , як співвласники цієї квартири, та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належав їй та усім переліченим вище третім особам, і в якій зараз мешкає і зареєстрований відповідач також як власник цього будинку.
Зазначений вище договір міни нерухомого майна було складено, зареєстровано та укладено Вільногірським представництвом товарної біржі «Дніпродзержинська» в письмовій формі та відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 р., в редакції Закону, що діяла на момент укладання зазначеного вище та відповідно до якого, зазначена угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Оскільки зазначений вище договір міни квартири та будинку нотаріально посвідчений не був, то її право власності на квартиру, яку вона отримала разом з іншими учасниками договору міни нерухомого майна від відповідача у власність, можливо визнати лише за рішенням суду.
Оскільки правовстановлюючий документ - договір міни житла, укладений між нею, членами її родини та відповідачем, в силу вимог чинного з 01.01.2004 р. і чинного на цей час ЦК України, хоч частково і не відповідає вимогам чинного законодавства України, але підтверджує факт укладання нею, членами її родини та відповідачем зазначеного вище правочину - договору міни нерухомого майна від 02.06.1999 р., а також дійсність намірів усіх учасників договору вчинити правочин та отримати певні правові наслідки від його укладання у вигляді отримання права власності на конкретно визначене нерухоме майно.
Більше того, здійснити державну реєстрацію свого права власності на квартиру разом з іншими співвласниками квартири, також є неможливим в наслідок недотримання сторонами договору вимог законодавства України при його укладанні, що підтверджується рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно виконкому Вільногірської міської ради від 06.12.2019 р. про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, атакож від 24.01.2020 р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Тому просить позов задовольнити.
В судове засідання позивачка не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовну заяву підтримала, просила суд задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 38 ).
Відповідач, будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань, відзиву до суду не надав.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, заяви не надав.
Треті особи - ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з`явилися, заяв, клопотаня не надавили, надали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 37,39,40 ).
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає часковому задоволенню з наступних підстав.
Із матеріалів справи встановлено, що 02.06.1999 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 уклали з ОСОБА_2 договір міни нерухомого майна про обмін належної їм на праві власності квартири в АДРЕСА_2 на квартиру в АДРЕСА_1 . Договір міни нерухомого майна сторони уклали в письмові формі і зареєстрували на товарної біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний біржовий № 006-057 НВ (а.с. 5).
Сторони виконали свої зобов`язання за договором міни і надалі право власності на придбану за вказаним договором квартиру було зареєстровано в КП «БТІ м. Вільногірська» в реєстровій книзі № 5 під реєстровим № 1567, що підтверджується інформаційними довідками КП «БТІ м. Вільногірська» від 30.10.2019 р., копією технічного паспорту на квартиру (а.с. 5-11).
Відповідно до копії рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.12.2019 року та копії рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 24.01.2020 року, ОСОБА_1 відмовлено в державній реєстрації. (а.с. 12,13).
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Договір міни укладено 02.06.1999 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР).
Приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 241 ЦК УРСР встановлено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.
За статтею 242 цього Кодексу, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.
У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.
При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.
Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
На час укладання договору міни нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку.
Судом встановлено, що в 1997 році сторони по справі дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору міни нерухомого майна, уклали договір в письмовій формі, зареєстрували на товарній біржі та виконали усі умови договору міни нерухомого майна. Нотаріально договір між сторонами посвідчений не був, тому як відповідно до ч. 2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягали нотаріальному посвідченню.
Матералами справи підтверджено, що позивач та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 фактично прийняли придбане майно (квартиру), позивач отримала технічний паспорт на своє ім`я. З часу міни по теперішній час, тобто з 02.06.1999 року, ніяких претензій у сторін одна до одної не було, жодні вимоги не заявлялися, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання даного договору. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору міни нерухомого майна дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Позивач звернулася до суду з тих підстав, що на теперішній час вона не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір міни нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Вказана обаставина стала підставою для відмови ОСОБА_1 в державній реєстрації.
Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги, що договір міни є однією із письмової форми правочину, підписаний сторонами та пройшов державну реєстрацію відповідно до чинного на той час законодавства, такий договір укладений на той час правомірно з додержання вимог закону, та зазначений договір міни є дійсним. З огляду на те, що на момент укладення договору міни сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання договору дійсним підлягають задоволенню в частині визнання укладеного між позивачем, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , з одного боку, які діяли спільно та відповідачем ОСОБА_2 , договору міни дійсним. Згідно тексту спірного договору частки в майні позивача та третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору не визначені.
Також позивач просила визнати за нею та третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору право власності на житловий будинок, однак враховуючи підстави відмови у реєстрації права власності суд вважає, що вказана вимога по-перше заявлена передчасно. По-друге слід зазначити, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відповідно до їх процесуального статусу є третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (ч. 1 ст. 53 ЦПК України), хоча вони беруть участь у справі на стороні позивача, однак це не створює для них становище сторони (ст. 48 ЦПК України), їх не можна ототожнювати із сторонами. Оскільки вказані особи не звернулись до суду із самостійною вимогою щодо предмету спору, тому суд не може вирішити питання щодо визнання за ними права власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, суд вважає за можливе визнати дійсним договір міни нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 , на житловий будинок АДРЕСА_4 , укладений 02.06.1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , складений та посвідчений Вільногірським представництвом товарної біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний біржовий № 006-057 НВ.
За наведених вище підстав у задоволенні вимоги про визнання права власності на квартиру за позивачем та третіми особам, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору слід відмовити.
Судові витрати за клопотанням позивача віднести на її рахунок враховуючи принцип диспозитивності, закріплений ст. 13 ЦПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 19, 141, 258-259,263-265,268, ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання дійсним договору міни нерухомого майна та визначення права власності на нерухоме майно, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнити частково.
Визнати договір міни нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 , на житловий будинок АДРЕСА_4 , укладений 02 червня 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 складений та посвідчений Вільногірським представництвом товарної біржи «Дніпродзержинська», реєстраційний біржовий № 006-057 НВ дійсним.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Вільногірського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.
Суддя Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області І.А.Ілюшик