Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2020 Справа №607/22825/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Мотиль Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 про застосування реституції,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Авто Просто» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить застосувати наслідки недійсності угоди №365967 від 25.05.2011 року та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» грошові кошти в розмірі 125 759 гривень 00 коп., а також 1 921 грн. 00 коп. сплаченого ними судового збору.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує на те, що 25 травня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 було укладено угоду №365967 та підписано додатки № 1 та 2 до неї, які є невід`ємними частинами зазначеної угоди. На виконання умов угоди TOB «Авто Просто» придбало для відповідача транспортний засіб та відповідно 22.07.2011 року ОСОБА_1 , отримав у власність автомобіль марки LANOS, кузов № НОМЕР_1 , 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 . Даний факт підтверджується трьохстороннім договором №714608-Y00228 від 20.08.2011 року, укладеним між ПАТ «Тернопіль АВТО», як продавцем автомобіля, та TOB «Авто Просто», як платником за автомобіль, та ОСОБА_1 , як отримувачем автомобіля. В свою чергу, на виконання умов угоди, в період із 25 травня 2011 року по 16 січня 2014 року ОСОБА_1 сплатив на користь TOB «Авто Просто» грошову суму в розмірі 103 741,00 грн. Вказані факти встановлені Апеляційним судом Тернопільської області, про що зазначено в постанові від 24.01.2018 року у справі №607/8078/15-ц за позовом TOB «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до TOB «Авто Просто» про визнання договорів недійсними. Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 24.01.2018 року, визнано недійсною угоду №365967 від 25.05.2011 року, укладену між ОСОБА_1 та TOB «Авто Просто». Проте, при вирішенні спору між сторонами у справі №607/8078/15-ц, судами не було застосовано наслідки недійсності правочину. Зазначають, що оскільки відповідач не може повернути вказаний автомобіль новим з «нульовим» пробігом, не бувший у використанні, він зобов`язаний відшкодувати його вартість за цінами, які існують на момент відшкодування (ст. 216 ЦК України). Вказує, що на день звернення із позовом в суд, вартість автомобіля LANOS становить 229 500,00 грн., що підтверджується копією реєстру №09/2019 роздрібних цін на автомобілі від 30.08.2019 року. Таким чином, з врахуванням вже сплаченої суми коштів, відповідач зобов`язаний відшкодувати TOB «Авто Просто» вартість автомобіля LANOS в розмірі 125 759,00 грн. (229 500,00 грн. - 103 741,00 грн.).

Представник ТОВ «Авто Просто» в судове засідання не з`явився, згідно отриманого від них листа, просять справу розглядати у відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 повторно в судове засідання не з`явився з невідомої суду на те причини, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується документально. Відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 про застосування реституції та призначено справу для розгляду по суті.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом Товаритсва з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договорів недійсними, позовні вимоги ТОВ «Авто Просто» задоволено. Вирішено стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Авто Просто» заборгованість за угодою від 25 травня 2011 року № 365967 у розмірі 110 223,06 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 24 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, а зазначене рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Авто Просто» відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсною угоду від 25 травня 2011 року № 365967, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто». Визнано недійсним договір поруки від 08 липня 2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто». Визнано недійсним договір застави транспортного засобу від 23 липня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто». Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 1 480,41 грн. Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Як вбачається із зазначеної постанови, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Авто Просто» та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими відносно споживача, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання договору недійсним відповідно до статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, договір фінансового лізингу не був посвідчений нотаріально, а також на момент укладення оскаржуваної угоди, ТзОВ «Авто Просто» не володіло ліцензією. Також, під час розгляду зазначеної справи апеляційним судом встановлено, що «…На виконання умов вказаної угоди у період з 25 травня 2011 року по 16 січня 2014 року ОСОБА_1 сплатив на користь відповідача 103 741 грн., що підтверджується копіями квитанцій та сторонами не оспорюється…». «… ОСОБА_1 за період з 25 липня 2017 року по 16 січня 2014 року оплатив на користь відповідача ТзОВ «Авто Просто» 121 061 грн., при цьому вартість автомобіля у довідці-рахунок встановлюється у розмірі 80 000 грн. Колегія суддів вважає, що саме умови угоди щодо здійснення розрахунку щомісячного внеску, виходячи із так званої поточної вартості автомобіля, яка на даний час становить 222 284 грн. є несправедливими та не прийнятними виходячи із норм Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки порушують права ОСОБА_1 як споживача послуг…».

В силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Верховного суду від 26 грудня 2018 року постанову апеляційного суду Тернопільської області від 24 січня 2018 року, залишено без змін, а касаційну скаргу ТзОВ «Авто Просто» без задоволення.

Як вбачається із п. 2.3., 2.4 договору №714608-Y00228 від 20 липня 2011 року, укладеної між ПАТ «Тернопіль Авто» (Продавець), ТОВ «Авто Просто» (Платник) та фізичною особою ОСОБА_1 (Отримувач), вартість одиниці автомобіля визначаються чинним у Продавця реєстром цін для Платника на дату оплати Платником автомобіля відповідно до замовлення Платника. Вартість автомобіля по цьому договору наведена у додатку №1 до цього договору, який є невід`ємною частиною договору. Загальна вартість автомобіля за цим договором становить: без ПДВ - 66666,67 грн., ПДВ 20%-13333,33 грн., всього з ПДВ - 80 000 грн. Пунктом 2.5 зазначеного договору, сторони передбачили, що Платник на підставі цього договору за замовлення здійсненого відповідно до угоди вносить на поточний рахунок Продавця (здійснює оплату) 100 відсотків загальної вартості Автомобіля в розмірі 80 000 гривень. Згідно із додатком №1 до зазначеного договору, підписаного зазначеними сторонами, у ньому зазначено специфікацію транспортного засобу марки «ЗАЗ LANOS TF48YP20, конфігурація D5MM55011, Евро2, радіопідготовка, оббивка салону колір: TT6631 світло-сріблястий, VIN НОМЕР_1, шасі: НОМЕР_5 , рік випуску 2011. Автомобіль загальною вартістю 80 000 гривень з урахуванням ПДВ.

Згідно із реєстр №09/2019 роздрібних цін на автомобілі ТОВ «Автоцентр на кільцевій», наданого позивачем, роздрібна ціна транспортного засобу марки «ЗАЗ LANOS Cargo D2MM514C 2019 року випуску з ПДВ складає 229 500 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ця норма пов`язує право на звернення до суду із захистом прав, свобод чи інтересів саме особи яка звернулась до суду.

За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

В силу вимог ст..227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Основні майнові наслідки недійсності правочинів пов`язані з визначенням правової долі того, що отримано сторонами правочину. Це регламентується загальними правилами, що регулюють правову частку, отриману сторонами правочину.

До загальних правил майнових наслідків недійсності правочинів належить двостороння реституція - у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути іншій стороні в натурі все, що вона отримала від виконання цього правочину. У разі неможливості повернути отримане в натурі внаслідок вживання, використання майна, виконання роботи або з інших причин, повинна відшкодовуватись його вартість у грошових коштах за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо інші особливі умови або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів не встановлені законом.

Тобто, при двосторонній реституції сторонами повертається все виконане ними відповідно до правочину, згідно ст. 216 ЦК України.

Таким чином, виходячи з наведеного, суд вважає, що у разі застосування реституції за зазначеною угодою від 25 травня 2011 року № 365967, яку було укладену між ОСОБА_1 та ТзОВ «Авто Просто» та яку було визнано недійсною постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 24 січня 2018 року, ОСОБА_1 зобов`язаний повернути ТзОВ «Авто Просто» передане йому внаслідок її виконання майно - транспортний засіб марки «ЗАЗ LANOS TF48YP20, VIN НОМЕР_1, шасі: НОМЕР_5 , рік випуску 2011 , а ТзОВ «Авто Просто» зобов`язаний повернути ОСОБА_1 усі сплачені ним платежі.

При цьому, суд зазначає, що за змістом ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину, поверненню підлягає саме те, що сторона отримала на виконання цього договору в натурі.

Зазначений висновок знайшов своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №750/11600/16ц.

Апеляційним судом Тернопільської області у своїй постанові від 24.01.2018 року встановлено, що «…на виконання умов вказаної угоди у період з 25 травня 2011 року по 16 січня 2014 року ОСОБА_1 сплатив на користь відповідача 103 741 грн., що підтверджується копіями квитанцій та сторонами не оспорюється…». Також, «… ОСОБА_1 за період з 25 липня 2017 року по 16 січня 2014 року оплатив на користь відповідача ТзОВ «Авто Просто» 121 061 грн., при цьому вартість автомобіля у довідці-рахунок встановлюється у розмірі 80 000 грн.». Відтак, суд зазначає, що ОСОБА_1 сплатив ТзОВ «Авто Просто» 103 741 грн., при цьому вартість автомобіля була встановлена у розмірі 80 000 грн., про що зазначено у додатку №1 до договору №714608-Y00228 від 20 липня 2011 року, тобто на 23 741 грн. більше.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, вважає, що позовні вимоги позивача ТзОВ «Авто Просто» про застосування реституції шляхом стягнення із ОСОБА_1 125 759 грн. додаткових коштів не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 про застосування реституції, відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан