Справа № 496/988/20
Провадження № 2/496/1158/20
У Х В А Л А

27 березня 2020 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П., вивчивши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів , -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1109 грн. щомісячно починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

За змістом ч. 1 ст. 187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі, якщо відсутні підстави для залишення заяви без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Разом з тим, якщо буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України (ч. 9 ст. 187 ЦПК України).

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що зазначена позовна заява не може бути прийнята до розгляду Біляївського районного суду Одеської області та підлягає направленню за підсудністю за наступних підстав.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно відомостей, наданих на запит суду відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрації місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що також зазначено в позовній заяві.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Слід зазначити, що зі змісту позовної заяви вбачається, що основною позовною вимогою є позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини та спір стосується саме невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. При цьому, вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини є похідною та випливає з позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Також слід зазначити, що відповідно до положень ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відтак, комплексний аналіз вказаної норми вказує на те, що під час розгляду справи про позбавлення батьківських прав вирішення питання судом про стягнення аліментів з відповідача не є окремою позовною вимогою та вирішується судом в обов`язковому порядку у разі задоволення позову про позбавлення батьківських прав.

Вказане, в свою чергу, свідчить про те, що вимоги позивача про стягнення аліментів є похідними вимогами від основної вимоги - суті спору про позбавлення відповідача батьківських прав та рішення про стягнення аліментів приймається судом при задоволенні вимоги про позбавлення батьківських прав незалежно від того, чи заявлена вказана вимога позивачем.

Так, зі змісту поданого позову не вбачаються обставини, що дають можливість позивачеві обрати підсудність справи, а також не міститься підстав для застосування правил виключної підсудності справи. Таким чином підсудність справи має визначатись за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача.

З викладеного слідує, що положення ч.16 ст.28 ЦПК України щодо підсудності справ за вибором позивача в даному випадку застосуванню не підлягають, оскільки частинами 1-15 вказаної статті не передбачено альтернативної підсудності справ за позовами «Про позбавлення батьківських прав».

Пунктом 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття право на «суд, встановлений законом» є структурним елементом права на справедливий суд, поширене тлумачення якого надано в прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини (справи «Сокуренко і Стригун проти України», «Занд проти Австрії», «Коем та інші проти Бельгії»), що відносить належність справ до юрисдикції певних категорій судів, тобто конкретного національного суду, що має юрисдикцію судити.

За таких обставин вважаю, що дана справа не підсудна Біляївському районному суду Одеської області і її необхідно надіслати за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

Керуючись ст.ст.27,31,32,187,258,260,353,354 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів надіслати за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси (вулиця Варненська, 3Б, м. Одеса, 65080).

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.П. Галич