УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2020 р.

Суддя Київського районного суду м. Харкова Золотарьова Л.І., розглянувши матеріали заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної податкової служби в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

15 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просить встановити факт, що його рапорт про звільнення за власним бажанням без дати його складання та реєстрації немає юридичної сили та не відповідає вимогам Інструкції, затвердженої Наказам МВС України від 24.11.2003 року №1440.

В обґрунтування заяву посилається на те, що Наказом Голови Державної Податкової Адміністрації (ДПА) України від 15 лютого 2007 року №294-о його було призначено на посаду заступника начальника Управління податкової міліції (УПМ) ДПА в Харківській області. Наказом Голови ДПА в Харківській області № 550-О від 09 жовтню 2008 року України з 04 березня 2008 року його було звільнено з Управління податкової міліції (УПМ)ДПА в Харківській області на підставі його не зареєстрованого, без дати складання рапорту. На цьому не зареєстрованому рапорті, з яким він звернувся до свого безпосереднього керівника, начальника УПМ ДПА в Харківській області про звільнення його за власним бажанням з 04 березня 2008року, через сім місяців, була зазначена резолюція, коли рапорт вже втратив свою юридичну силу, та не міг бути застосованим відносно нього при звільненні. Також він вдруге,в вересні 2008 року,звернувся з рапортом до свого керівника УПМ ДПА в Харківській області про звільнення його за віком, що зазначене в його особистій справі, саме в Поданні. Цей рапорт також в порушення Інструкції, затвердженої Наказом МВС України 24.11.2003 № 1440 не реєструвався. З невідомих причин його було звільнено саме за власним бажанням, а не за віком, хоча на момент звільнення йому виповнилось 50 років та на нього розповсюджувалась стаття звільнення саме за віком.

Суддя, перевіривши матеріали заяви, приходить до наступного.

Згідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи;2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності;3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою;4) усиновлення;5) встановлення фактів, що мають юридичне значення;6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі;7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність;8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку;10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу;11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом (ч. 2-3 ст. 293 ЦПК України).

При цьому, згідно ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про прав.

З заяви вбачається, що заявник не згодний з підставою звільнення, тобто між сторонами виникають трудові правовідносини.

Оскільки заявник проходив державну службу, то цей спір пов`язаний із звільненням його з державної (публічної) служби, а спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства окружним адміністративним судом.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження та роз`яснити позивачу про необхідність звернутися з цим спором в порядку адміністративного судочинства до окружного адміністративного суду.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадженні у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної податкової служби в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя