Справа № 204/8927/19
Провадження № 2/204/492/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.10.2010 року на загальну суму 122 554,59 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що ОСОБА_1 звернулась до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 26.10.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Приватбанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 31.10.2019 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 214 025,97 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 5 441,85 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 208 584,12 грн. Звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 122 554,59 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 5 441,85 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 26.10.2010 року по 31.10.2018 року 117 112,74 грн. Тому, АТ КБ «Приватбанк» вирішив звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості.

10 лютого 2020 року від представника відповідача Савко Д.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх незаконними та необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідач дійсно була клієнтом Приватбанку та дійсно отримувала пластикові картки. Однак те, що відповідач брала кредит, вона не пам`ятає та заперечує. Підтвердженням її заперечень є відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів отримання нею кредиту. Наявна в матеріалах заява не свідчить про укладення відповідачем договору про надання банківських послуг. У доданих до позову додатках відсутні будь-які докази укладання відповідачем кредитного договору, а також інші докази її належного повідомлення про умови кредитування. Знайти на сайті правила надання банківських послуг, які діяли на момент заповнення заявки, не вдалось. Отже, якими правилами слід керуватись для регулювання правовідносин сторін незрозуміло. Докази отримання відповідачем кредитної картки, докази отримання нею готівкових коштів чи отримання коштів через банкомат не надаються. У позивача відсутні докази: укладення відповідачем кредитного договору; того, на яких умовах був укладений кредитний договір; того, що відповідачем були отримані від банку кошти. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення з відповідача відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача, та не є підтвердженням того, що відповідач взагалі отримувала якісь кошти від АТ КБ «Приватбанк». У випадку, якщо суд дійде висновку, що факт укладення кредитного договору позивач зміг довести, то просить врахувати наступне. Оскільки відповідач ніколи не укладала кредитного договору з позивачем, то вона жодного разу добровільно не сплачувала сум за цим кредитом. Однак, вона працює на державному підприємстві і її зарплата надходить виключно на картковий рахунок АТ КБ «Приватбанк». Отже, позивач мав безперешкодний доступ до фінансів відповідача і самостійно протиправно знімав її кошти з картки. Оскільки відповідач не мала фінансової можливості оскаржити дії банку, до суду вона не зверталася. Таким чином, згідно розрахунку, наданого позивачем, хоч позивач і знімав з відповідача якісь кошти нібито на оплату кредиту, вважає, що ці платежі не можуть впливати на відновлення строку позовної давності і строк позовної давності за всіма вимогами вже минув, про що відповідач заявляє і просить це врахувати. Крім того, розрахована сума відсотків більш, ніж у 22 рази перевищує суму основного зобов`язання. Враховуючи вищевикладене просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовну у зв`язку з недоведеністю обставин, на які посилається позивач.

16 березня 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Відповідачем було підписано заяву про приєднення до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднення. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль. Банком надані докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань. Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. Підписавши Анкету-Заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідачу було надано кредитку «Універсальна» та встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. В заяві-анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також, з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності. Додані позивачем документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 09.2014 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 12.12.2019 року до спливу строку позовної давності. Обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. У зв`язку з викладеним позовні вимоги позивача просить задовольнити в повному обсязі.

17 березня 2020 року від відповідача до суду надійшло письмове заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено наступне. Відповідач ніколи не підписувала з позивачем кредитного договору. Коли у 2010 році позивач звернулася до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», вона мала абсолютно іншу мету, ніж укладання кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Позивач сам навів беззаперечний доказ того, що з ніякими Умовами та Правилами відповідача не ознайомлювали, а саме заявив, що такий документ містить 1500 сторінок. Те, що відповідач не зверталась за фактом неправильного нарахування відсотків, не свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодилася. Відповідач взагалі ніколи не цікавилася такою інформацією, оскільки користувалася грошима банку лише впродовж пільгового періоду, і до його закінчення поповнювала рахунок. Крім того, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки позивач вимагає задовольнити його вимоги за 10 років, то відповідач просить застосувати строки позовної давності. Додатково зауважує, що відповідач ніколи не погоджувалась з погодженням строку позовної давності до 50 років. Зазначає, що підписана відповідачем заява про надання банківських послуг не є кредитним договором. Просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю обставин, на які посилається позивач.

У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Савко Д.Ю. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2010 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну карту кредитка «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 2 000,00 грн. (а.с. 9).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 638 ЦК України закріплено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Однак, жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що 26 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н саме із встановленням відповідачу кредитного ліміту у розмірі 8 000,00 грн., стороною позивача до суду не надано.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У позовній заяві позивачем зазначено, що договір № б/н від 26 жовтня 2010 року складається з заяви відповідача, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Але, «Умови та правила надання банківських послуг» підпису відповідача не містять. Доказів того, що «Умови та правила надання банківських послуг», які додані позивачем до позовної заяви, є складовою укладеного між сторонами договору, матеріали справи також не містять, як відсутні і докази, що саме такі умови та правила надання банківських послуг діяли на момент підписання відповідачем 26 жовтня 2010 року анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, та в подальшому такі умови не змінювались.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2020 року по справі № 342/180/17 зазначено, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, не надано доказів того, що позивач надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, зазначених позивачем у позовній заяві, а відповідач відповідно взяв на себе зобов`язання з повернення кредиту, сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, а також не доведено, що саме такі умови та правила надання банківських послуг і тарифи банку, як зазначені позивачем у позовній заяві, розумів відповідач підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк.

Позивач, пред`являючи до відповідача вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім тіла кредиту, просив також стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Однак, у заяві відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 26 жовтня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає позивач. Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодився з умовами та правилами, однак з цієї анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, тому застосування умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної карти, її виду та строку дії, а також розміру наданого кредиту, що позбавляє суд можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу та процентів. При цьому, довідка № 30.1.0.0/2-20191213/808 від 26 лютого 2020 року, складена представником позивача ОСОБА_3 , не є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження видачі відповідачу кредитної карти № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня 09.2014 року, оскільки вказана довідка не містить підпису відповідача про отримання ним даної карти (а.с. 84).

Оскільки стороною позивача не доведено перед судом, що відповідачу було дійсно видано кредитну карту № НОМЕР_1 , то і виписка з рахунку по картці № НОМЕР_1 , що надана стороною позивача, не може бути прийнята судом до уваги в якості належного та допустимого доказу по справі (а.с. 85-89).

Крім того, на переконання суду, в даному випадку неможливо застосувати до вищевказаних правовідносин ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з даним позовом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі.

Вищенаведене узгоджується також з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року по справі № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року по справі № 755/17553/16 та від 03 квітня 2019 року по справі № 221/5089/16-ц.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що заявлені банком позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 122 554,59 грн. є недоведеними.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи з правового аналізу наведених норм суд зазначає, що строк позовної давності може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, виключно у тому випадку, коли судом буде встановлено, що було порушено право позивача та воно підлягає судовому захисту, але у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності, суд дійде висновку про наявність підстав для відмови у позові.

Враховуючи, що під час розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, підстав для застосування строку позовної давності не має.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

На підставі ст.ст. 256, 257, 267, 526, 638, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез