Справа № 592/1681/20
Провадження № 4-с/592/14/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Литовченко О.В., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Північно-Східного міжрегіонального Управління юстиції (м. Суми) про скасування акту опису та арешту майна,-

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з скаргою та просять:

- скасувати акт опису та арешту майна від 29.07.2015 складеного державним виконавцем Пересадько О.Б., як незаконний, вилучене незаконно майно повернути за місцем вилучення, а саме АДРЕСА_1 , у разі реалізації майна провести компенсацію його власникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у повному обсязі за ринковими цінами на час реалізації.

Ухвалою суду від 19.02.2020 дану скаргу було залишено без руху та надато строк для усунення недоліків.

Так, в Ухвалі суду було зазначено, що в скарзі заявник не зазначає, коли саме він дізнався про порушення своїх прав, оскільки з відповідною скаргою заявник мав право звернутися до суду в десятиденний строк; в скарзі необхідно зазначити державного виконавця, бездіяльність якого оскаржує заявник, оскільки згідно з ст.450 ЦПК України скарга розглядається за участю державного виконавця, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується; крім того, заявником не зазначено який саме суд першої інстанції видавав виконавчі листи на підставі яких було відкрито виконавче провадження. В зв`язку з чим не вбачається територіальна підсудність Ковпаківського районного суду міста Суми; проте у скарзі не зазначено, з якого майна необхідно зняти арешт та не зазначив документи про право власності на це майно, а також докази, що підтверджують кожну з цих обставин; як вбачається зі скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є учасниками виконавчого провадження та особами, які залучається до проведення виконавчих дій.

03.03.2020 до суду від представника ОСОБА_3 надійшла заява на усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. Вказані в ухвалі недоліки не були усунені у повному обсязі, а саме: зазначено державного виконавця дії якого оскаржуються; надано рішення суду про визнання права власності на майно за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з якого просять скасувати арешт.

Однак, станом на 24.03.2020 року, заявником не усунуто недоліки скарги, які зазначені в ухвалі суду про залишення без руху від 19.02.2020 року.

Дослідивши скаргу, вважаю, що її необхідно залишити без руху з таких підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Згідно з п. 13 Постанови ВССУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

Як вбачається зі скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є учасниками виконавчого провадження та особами, які залучається до проведення виконавчих дій.

Згідно Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.03.2017, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності задоволено частково, та визнано за ними право власності на майно, яке зазначено у акті опису та арешту майна від 29.07.2015 складеного державним виконавцем Пересадько О.Б. (49 позицій).

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Так зазначає у своїй Постанові від 30.05.2018 Велика Палата Верховного суду.

У відповідності до роз`яснень ВССУ, викладених у постанові від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України, якою керувався суд і яка була чинною на час ухвалення судового рішення, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічна норма міститься й у статті 19 чинного ЦПК України.

Дана справа повинна розглядатися у позовному провадженні у суді.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявникові.

Керуючись ст.ст. 185, 447, 449, 450 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Північно-Східного міжрегіонального Управління юстиції (м. Суми) про скасування акту опису та арешту майна вважати не поданою та повернути заявникам.

Роз`яснити заявнику про його право на повторне звернення до суду після усунення обставин, що були підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Литовченко