ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/838/20 Справа № 215/3429/18 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2018 року до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу, Дніпропетровської області, працюючого ПАТ «Арселор-Миттал Кривий Ріг», аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, на користь дружини ОСОБА_2 на її утримання, починаючи з дня звернення до суду 02.08.2018 р. до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку, до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року у справі №215/3429/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є батьком сина позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

На теперішній час позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує щомісячну одноразову допомогу в розмірі 860 грн. (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 працює та отримує стабільну заробітну платню, середньомісячний розмір якої становить 18209,10 грн. (а.с.33).

Згідно ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідачем не надано доказів, які б вказували на тяжкий матеріальний стан, або інші підстави, які перешкоджають йому сплачувати аліменти на утримання дружини.

Приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи, що судом першої інстанції не обґрунтовано мотиви критичного ставлення щодо сплати орендної плати за житло, оскільки під час судового провадження до матеріалів справи було долучено письмові докази на підтвердження цих обставин: договір оренди, декларація про доходи фізичної особи орендодавця за 2018 рік, в якій відображено отримання доходу у вигляді орендної плати та квитанція про сплату податку з доходів фізичних осіб та військового збору за 2018 рік орендодавцем житла, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані твердження апелянта не є підставою для зміни розміру аліментів в розумінні ст. 192 Сімейного кодексу України.

Твердження апелянта про те, що оскаржуваним рішенням суду не враховано, не досліджено доводи ОСОБА_1 які стосуються предмету розгляду справи для встановлення потреби у матеріальній допомозі позивачу, а саме, що він сплачує позивачу аліменти на утримання сина згідно з рішенням суду в 1/4 частині від заробітку і в середньому це становить 4552,27 грн., колегія суддів ставиться критично, оскільки кошти у розмірі 4552,27 грн. є аліментами на утримання сина, а не на утримання дружини.

Крім того, апелянтом не доведено, що розмір відрахувань на сплату аліментів перевищує 50 відсотків його доходів.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі, що ОСОБА_2 не потребує матеріальної допомоги від нього, так як апелянтом сплачуються аліменти на утримання дитини в сумі, що перевищує прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб та мінімальну заробітну плату, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на час розгляду справи судом дитині не виповнилося три роки, а тому позивач має право на отримання аліментів від відповідача на своє утримання.

Доводи апеляційної скарги, що 860 грн., які отримує позивач-це допомога при народженні дитини, а з 10.03.2018 року ОСОБА_2 також отримала 10320 грн., є безпідставними, оскільки право на отримання дружиною аліментів у порядку, передбаченому ст. 84 СК України, не залежить від матеріального стану дружини.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича