ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року

м. Харків

справа № 641/5119/19

провадження № 22-ц/818/1370/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Яременко Олега Вікторовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова, ухвалене 7 листопада 2019 року у складі судді Фанда О.А. (повний текст рішення складений 12 листопада 2019 року),

УСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Терно Олександр Віталійович, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (надалі ТОВ), звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 51 161,78 грн та судові витрати.

Позов мотивований тим, що 27 червня 2016 року між сторонами у справі укладений договір позики № 45529 в електронній формі, за умовами якого ОСОБА_1 отримав позику в розмірі 1201 грн строком на 1 день (надалі Договір позики). ТОВ у порядку встановленому Договором позики перерахував грошові кошти на картковий рахунок відповідача. ОСОБА_1 у встановлений у Договорі позики строк позичені кошти не повернув, у зв`язку з ями станом на 27 червня 2019 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 51161 грн 78 коп., з яких: 1201 грн основний борг, 25016 грн 80 коп. заборгованість за відсотками, 24943 грн 98 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 7 листопада 2019 року позовні вимоги ТОВ задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ 1231 грн, з яких: 1201 грн основний борг, 30 грн. заборгованість за відсотками, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 46 грн 22 коп. Всього з ОСОБА_1 на користь ТОВ 1277 грн 22 коп. В іншій частині в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач своїх зобов`язань щодо повернення отриманих за Договором позики коштів не виконав. Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ підлягає стягненню заборгованість за основним зобов`язанням, що складається з суми позики 1201 грн та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 27.06.2016 року по 28.06.2016 року у сумі 30 грн. Оскільки після закінчення строку Договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені Договором позики проценти, вимога ТОВ про стягнення з відповідача заборгованості по процентам, простроченим процентам за користування позикою у період з 28 червня 2016 року по 27 червня 2019 року в сумі 49 960 грн 78 коп. є безпідставною.

В апеляційній скарзі Яременко Олег Вікторович, який діє в інтересах ТОВ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про повне задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач умови Договору позики виконав у повному обсязі, перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 1201 грн. Доказів не отримання грошових коштів відповідачем не надано. Суд першої інстанції не взяв до уваги порядок укладення Договору позики, що здійснюється з використанням одноразового ідентифікатора, як передбачено статтею 11 Закону України «Про електрону комерцію», наказом директора ТОВ № 2-1 від 27.10.2015 «Про затвердження Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін»». В порядку встановленому зазначеними правилами ОСОБА_2 оформив заявку для отримання позики, підписав Договір, чим підтвердив, що він повністю погодився з усіма умовами Договору позики та зобов`язаний їх виконувати. Відповідно до п.1.2. Договору позики сторони погодили, що строк дії Договору позики 1 день, але в будь кому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Оскільки зобов`язання відповідача з повернення коштів не виконане на час подачі позову, висновок суду про безпідставне нарахування боргу, що складається з заборгованості по процентам, простроченим процентам за користування позикою у період з 28 червня 2016 року по 27 червня 2019 року в сумі 49 960 грн 78 коп. є незаконним. Наданий розрахунок заборгованості відповідачем не спростований.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи й не заперечується сторонами у справі, 27 червня 2016 року між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 45529 ( надалі Договір Позики) (а.с. 34-42)).

Договір позики укладений на умовах і в порядку, визначеному Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін» шляхом реєстрації позивача в особистому кабінеті на сайті ТОВ, оформленні заявки на отримання позики, наданні згоди на передачу ТОВ персональних даних, укладення договору позики в особистому кабінеті тощо ( а.с. 14 26, а.с. 27 33)

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3. та 1.4. Договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 1201 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 1.5 цього Договору. Строк дії договору становить 1 день, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Позика надається строком на 1 день. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем.

Позивачем у порядку, встановленому пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил (а.с. 21), п. 1.4 Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1201 грн, що підтверджується повідомленням від 31 травня 2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», що надає ТОВ технічну можливість для проведення операцій згідно з угодою на переказ коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року (а.с. 44).

Пунктом 1.5 Договору позики передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 гривень за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 3.1 Договору позики позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків.

Згідно з визначеним сторонами графіком розрахунків, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 28 червня 2016 року в сумі 1231 гривня, з яких 1201 грн -сума позики, 30 грн - сума процентів за користування позикою за період з 27 червня 2016 року по 28 червня 2016 року (а.с. 41 42).

Відповідно до положень статті 1046, 1049 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей ( стаття 1047 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону № 675-VIII.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та обґрунтовано виходив з того, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору позики, який оформлений в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до укладеного Договору позики ТОВ надало позичальнику грошові кошти в позику в сумі 1201 гривня на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою у встановлений в договорі строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини 1,3 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» викладені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами ч. 1 зазначеної статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Відповідно до п. 1.2 Договору позики строк дії договору 1 день, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Пунктом 1.3 договору позики визначено, що позика надається строком на 1 день.

Зазначене свідчить, що сторони договору погодили строк його дії 1 календарний день, що не збігається з визначеним в цьому Договорі терміном виконання зобов`язань за Договором - до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором.

Таким чином, відповідно до умов Договору позики ТОВ як фінансова установа надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язався повернути надану позику у повному обсязі 28 червня 2016 року.

Тому позивач відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 28 червня 2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Судом правильно встановлено, що відповідач взяті не себе за Договором позики зобов`язання не виконав, а саме, у передбачений у Договорі позики строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, що складається з суми позики 1201 грн та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 27 червня 2016 року по 28 червня 2016 року в сумі 30 грн.

Оскільки після спливу визначеного Договором позики строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволені позову ТОВ про стягнення з відповідача процентів та прострочених процентів за Договором позики за період з 28 червня 2016 року по 27 червня 2019 року в сумі 49960 грн 78 коп.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9510/12.

Доводи апеляційної скарги висновків, викладених у рішенні суду, не спростовують та є не обґрунтованими, тому апеляційна скарга ТОВ підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Яременко Олега Вікторовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 7 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 березня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді А.В.Котелевець

Р.М.Піддубний