Дата документу 24.03.2020 Справа № 335/9544/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/9544/19
Провадження №22-ц/807/1221/20
Головуючий в 1-й інстанції - Геєць Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарСеменчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2019 року, постановлену у м. Запоріжжі (повний текст ухвали складено 11 грудня 2019 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», на дії та бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби, в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця Вознесенівського районного відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Стадніченко С.В. щодо винесення постанови від 21.08.2015 року про відкриття виконавчого провадження за ВП № 48496130 з виконання виконавчого листа № 2-618/2010, виданого 16.03.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя та не повідомлення ОСОБА_1 про початок примусового виконання рішень, скасувати постанову державного виконавця Вознесенівського районного відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Стадніченко С.В. від 21.08.2015 року про відкриття виконавчого провадження за ВП № 48496130 з виконання виконавчого листа №2-618/2010, виданого 16.03.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, визнати неправомірними дії державного виконавця Вознесенівського районного відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Куртова М.В. щодо винесення постанови від 17.10.2017 року про арешт майна боржника за ВП № 48496130, скасувати постанову державного виконавця Вознесенівського районного відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Куртова М.В. від 17.10.2017 року про арешт майна боржника за ВП №48496130.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2019 року, скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», на дії та бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що в матеріалах виконавчого провадження ВП № 48496130 відсутня копія виконавчого листа, на підставі, якого було відкрито виконавче провадження та довіреність особи, яка подала заяву про відкриття виконавчого провадження, що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, а відповідно вказує на незаконність прийняття постанови. Підтверджень отримання скаржником постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали провадження не містять. Крім того, державним виконавцем незаконно прийнято постанову про арешт майна боржника в день повернення виконавчого документа стягувачу, строки вчинення виконавчих дій порушено.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2010 року, у справі № 2-618/10, за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми боргу по кредитному договору, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» в особі Запорізької філії ПАТ «Банк Форум» заборгованість по кредитному договору в розмірі 511617 грн. 37 коп., штрафні санкції за кредитним договором у розмірі 89934 грн. 07 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн., а всього стягнути суму у розмірі 603371 грн. 44 коп.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14.12.2010 року апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відхилена, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2010 року по даній справі залишено без змін.

З матеріалів виконавчого провадження ВП № 48496130, вбачається, що 19.08.2015 року стягувачем ПАТ «Банк Форум» подано до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції виконавчий лист №2-618/2010, виданий 16.03.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості в сумі 603 371,44 грн. та заяву про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно та кошти боржника.

Постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Стадніченко С.В. від 21.08.2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 48496130. Зазначена постанова державного виконавця була направлена на адресу боржника ОСОБА_1 супровідним листом від 21.08.2015 року.

Постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Стадніченко С.В. від 28.08.2015 року стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 60 337,14 грн., а також витрати на проведення виконавчих дій у сумі 21 грн.

Постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Мандабура Я.В. від 05.10.2015 року накладено арешт на всі кошти боржника ОСОБА_1 . Зазначена постанова державного виконавця була направлена на адресу боржника ОСОБА_1 супровідним листом від 05.10.2015 року.

Постановою головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Міхайлідіс Ю.О. від 31.10.2016 року накладено арешт на кошти, що містяться на всіх розрахункових рахунках ОСОБА_1 , в межах суми боргу за виконавчим провадженням.

Постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Куртовим М.В. від 17.10.2017 року накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 . Зазначена постанова державного виконавця була направлена на адресу боржника ОСОБА_1 супровідним листом від 17.10.2017 року.

Постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Куртовим М.В. від 17.10.2017 року виконавчий лист №2-618/2010 виданий 16.03.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості в сумі 603 371,44 грн. повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що в ході проведення виконавчих дій встановити місце знаходження боржника та майна на яке можливо звернути стягнення не виявилось можливим. Зазначена постанова державного виконавця була направлена на адресу боржника ОСОБА_1 супровідним листом від 17.10.2017 року.

Згідно відповіді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, 16.03.2011 року по цивільній справі № 2-618/2010 за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми боргу по кредитному договору, видано виконавчий лист. Згідно даних наряду № 03-77 «Журналу обліку виконавчих документів, виданих судом», 16.07.2017 року судом було видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-618/2010 за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми боргу по кредитному договору. Таким чином встановлено, що по даній справі № 2-618/2010 судом було видано 16.03.2011 року оригінал виконавчого документу, та 16.07.2017 року його дублікат.

Враховуючи, що діях державного виконавця не виявлено порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» чи законних прав боржника при прийнятті оскаржуваних постанов, а також враховуючи всі обставини справи, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За вимогами ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Положеннями ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій, що оскаржуються) - далі Закону, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Закону, підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема такі виконавчі документи, як виконавчі листи, що видаються судами.

Стаття 19 Закону, передбачала, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно матеріалів справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята на підставі виконавчого листа №2-618/2010 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 16.03.2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості в сумі 603 371,44 грн. та заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження, що відповідало вимогам ст. 19 Закону. Отже приватним виконавцем в межах наданих йому законом повноважень прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що, в свою чергу, і було зроблено державним виконавцем.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року не було передбачено обов`язок виконавця перевіряти отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження перед початком здійснення виконавчих дій.

Враховуючи, що державним виконавцем виконано власний обов`язок в частині належного надсилання документів виконавчого провадження боржникові, що підтверджується супровідним листом від 21.08.2015 року, що наявний в матеріалах виконавчого провадження, боржник в силу зазначених вище положень Закону вважається належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до положень п.5 ч.3 ст.11 Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відтак накладення арешту на майно боржника та вжиття заходів щодо забезпечення виконання рішення суду є обов`язком державного виконавця, який був реалізований ним в ході виконавчого провадження і підстав для визнання його дій незаконними немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Постанови N 6, 07.02.2014, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що оскаржувані рішення та дії було прийнято відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження, права чи свободи заявника не було порушено, а тому вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 25 березня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков