КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 382/1440/19
Головуючий у першій інстанції - Литвин Л.І.
Номер провадження № 22-ц/824/4748/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану представником Криловою Оленою Леонідівною, на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» Гребенюк О.С. звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 27 березня 2007 року у розмірі 123 489,66 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 березня 2007 року між ОСОБА_2 та банком було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Проте, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з врахуванням внесених відповідачем коштів на погашення кредиту утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 31 травня 2019 року становить 169 743,04 грн, що складається із заборгованості за кредитом - 2 840,54 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 161 582,21 грн, заборгованості за пенею та комісією - 5 320,29 грн.

Зазначено, що заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 27 березня 2007 року по 31 грудня 2018 року становить 123 489,66 грн.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 840,54 грн, а також суму судового збору у розмірі 44,18 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального та матеріального права, а рішення ухвалено за невідповідності висновків суду обставинам справи. Окрім того, апелянт вказує, що оскільки суд першої інстанції встановив факт укладення кредитного договору та надання грошових коштів відповідачу, то місцевий суд не мав жодних правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків по кредиту.

Також зазначено, що в наданій анкеті-заяві було визначено базову процентну ставку у розмірі 3% на місяць (36% річних) із розрахунку 360 днів у році. Тобто, апелянт вважає, що відповідач був належним чином проінформований про умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом, на що суд першої інстанції не звернув жодної уваги.

Враховуючи вищевикладене, АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та просить ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, в іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення відсотків за користування кредитним коштами мотивував свій висновок тим, що матеріали справи не містять доказів того, що саме той Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанк», який був наданий позивачем до суду, розуміла відповідач, коли ознайомлювалась та погоджувалась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк». Також було зазначено, що матеріали справи не місять доказів того, що вказаний витяг, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) й зокрема, саме у зазначених розмірах й порядках нарахування.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони не в повній мірі відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2007 року ОСОБА_3 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «Приватбанк» (а.с.11).

Своїм підписом в анкеті-заяві ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Підтвердила, що вся надана нею інформація є правильною. Зобов`язується про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 днів з моменту їх виникнення.

Відповідно до анкети-заяви ОСОБА_3 було відкрито платіжну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом у розмірі 1700 грн та із базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом на момент підписання договору 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році (а.с.11).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу, АТ КБ «Приватбанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, і що відповідач поставила підпис в заяві позичальника, яким засвідчила те, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається із анкети-заяви від 27 березня 2007 року процентна ставка визначена у розмірі 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році.

Проте, у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку», розміщених на сайті: https://privatbank.ua, посилався на розрахунок заборгованості за договором №б/н від 27 березня 2007 року за період з 20 квітня 2007 року по 31 травня 2019 року (а.с.6-10).

Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 20 квітня 2007 року по 31 грудня 2012 року діяла процентна ставка 36%, за період з 01 січня 2013 року по 29 серпня 2014 року - 30%, за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,8%, за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2019 року - 43,2%.

Тобто, банк на власний розсуд, без погодження з відповідачем, здійснював зміну розміру процентної ставки за даним договором.

Оскільки в анкеті-заяві сторони погодили розмір процентної ставки у розмірі 3% на місяць, що становить 36% річних та визначили термін дії вказаного договору до кінця березня 2010 року, що підтверджується умовами договору визначеного у розділі «Банківські послуги» ( а.с. 11 зв. Б.) апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в даній частині.

Так, стягнення підлягає розмір заборгованості за відсотками за період з 20 квітня 2007 року по 31 березня 2010 року у розмірі 90,69 грн, тобто за той час, коли діяла визначена сторонами процентна ставка.

Щодо стягнення з відповідача процентів за період з квітня 2010 року до 31 грудня 2018 року, то колегія суддів враховуючи, положення норм ст. 651, 654 ЦК України, що дотримання сторонами договору умов договору та письмової форми договору, вважає, що оскільки позивачем не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів про продовження сторонами умов договору визначеного умовами поданої позичальником заяви від 27 березня 2007 року ( а.с.11), тому відсутні правові підстави вважати про досягнення сторонами угоди про продовження дії положення щодо нарахування процентів за користування коштами, а тому вказані позовні вимоги є безпідставними та обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (27 березня 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06 серпня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

Окрім того, АТ КБ «Приватбанк» разом із апеляційною каргою подало копії документів, зокрема: довідку про термін дії карток, зміну кредитного ліміту та виписку по картковому рахунку (а.с.59-66).

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи зазначене, нові докази, які додані до апеляційної скарги, а саме довідка про термін дії карток, зміну кредитного ліміту та виписка по картковому рахунку не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, проте представником апелянта не було наведено жодного аргументу щодо причин неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність у анкеті-заяві домовленостей сторін про сплату відсотків за користування кредитним коштами, а тому заочне рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з одночасним ухваленням у вказаній частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки апелянт оскаржує судове рішення лише в частині не стягнутих процентів, то в іншій частині заочне рішення суду першої інстанції не переглядається і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану представником Криловою Оленою Леонідівною, задовольнити частково.

Заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом в період з 27 березня 2007 року по 31 березня 2010 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 90,69 грн.

В іншій частині рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв