Постанова
Іменем України
12 березня 2020 року
м. Київ

справа № 295/9769/16-ц
провадження № 61-21608св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Богунського районний суд м. Житомира від 20 жовтня 2017 року у складі судді Перекупки І. Г. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 11 січня 2018 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Талько О. Б., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом

до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.
Позов мотивовано тим, що 15 квітня 2013 року між ним

та ОСОБА_3 було укладено шлюб. За час шлюбу вони набули спільне майно: квартиру

АДРЕСА_1 вартістю 600 100 грн, кухонні меблі індивідуального виробництва вартістю 3 406 грн, кухонний диван вартістю 2 227 грн, холодильник «Індезіт» вартістю 3 949 грн; кухонну плиту «Індезіт» вартістю

4 168 грн; пральну машину «Самсунг» WF14602XQR вартістю 11 247 грн, диван (Львівська меблева фабрика) вартістю 2 548 грн, та грошові кошти у розмірі 63 287 грн 44 коп.
Починаючи з червня 2015 року по червень 2016 року, будучи військовослужбовцем, він проходив службу за межами України в Ліберії та отримував заробітну плату. Вказані кошти йому нараховувалися на картковий рахунок у публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»). Банківську картку він залишив в Україні, оскільки в Ліберії не мав змоги її використовувати. Крім цього, у нього на його ім`я було відкрито рахунок в акціонерному товаристві «Укрексімбанк» (далі АТ «Укрсексімбанк»), куди йому надходила щомісячна винагорода у розмірі 2 000 доларів США в період із червня

2015 року по червень 2016 року за службу у військовій частині НОМЕР_1 вертолітного загону українського миротворчого контингенту Місії ООН у Республіці Ліберія. Зазначив, що перебуваючи за межами України оформив та передав ОСОБА_3 довіреність на представлення його інтересів в судах, підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності. У період проходження служби у Республіці Ліберія у них подружні стосунки погіршилися. Вказав, що після повернення 14 червня 2016 року додому виявив, що ОСОБА_3 змінила замки в спільній квартирі, а звернувшись в банківські установи виявив, що остання, користуючись його дорученням знімала його заробітну плату, як у гривнях з карткового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» так і в доларах США з рахунку

АТ «Укрексімбанк». Він також звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу.
З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив визнати квартиру АДРЕСА_1 вартістю 600 100 грн, кухонні меблі індивідуального виробництва вартістю 3 406 грн, кухонний диван вартістю 2 227 грн, холодильник «Індезіт» вартістю 3 949 грн; кухонну плиту «Індезіт» вартістю 4 168 грн; пральну машину «Самсунг» WF14602XQR вартістю 11 247 грн, диван (Львівська меблева фабрика) вартістю 2 548 грн, грошові кошти (грошове забезпечення), зняті ОСОБА_3 з належного йому карткового рахунку № НОМЕР_2 і додаткових рахунках у

ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 04 червня 2015 року по 12 травня

2016 року в сумі 63 287, 44 грн спільною сумісною власністю подружжя, поділивши це майно наступним чином: визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частину зазначеної квартири; визнати за

ОСОБА_3 право власності на кухонні меблі індивідуального виробництва вартістю 3 406 грн, кухонний диван вартістю 2 227 грн, холодильник «Індезіт» вартістю 3 949 грн; кухонну плиту «Індезіт» вартістю

4 168,00 грн; пральну машинку «Самсунг» WF14602XQR вартістю 11 247 грн, диван (Львівська меблева фабрика) вартістю 2 548 грн, половину грошових коштів (його грошове забезпечення) у сумі 31 643, 72 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на його користь 31 643 грн 72 коп. привласненого грошового забезпечення та 20 910 доларів США в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу валют Національного банку України (далі НБУ) на дату ухвалення судового рішення, а також понесені судові витрати.
У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та поділити це майно, виділивши їй на праві власності 1/2 частину вказаної квартири. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 15 квітня 2013 року перебуває з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі. Оскільки подружні відносини не склалися та ОСОБА_1 у добровільному порядку відмовився поділити набуте за час перебування у шлюбі майно, просила задовольнити зустрічний позов.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано квартиру АДРЕСА_1 вартістю 600 100 грн, кухонні меблі індивідуального виробництва вартістю

3 406 грн, кухонний диван вартістю 2 227 грн, холодильник «Індезіт» вартістю 3 949 грн; кухонну плиту «Індезіт» вартістю 4 168 грн; пральну машину «Самсунг» WF14602XQR вартістю 11 247 грн, диван (Львівська меблева фабрика) вартістю 2 548 грн, грошові кошти (грошове забезпечення), зняті ОСОБА_5 з належного йому карткового рахунку № НОМЕР_2 і додаткових рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 04 червня 2015 року по 12 травня 2016 року в сумі 63 287 грн

44 коп., об`єктами права спільної сумісної власності подружжя

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Поділено майно ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ( ОСОБА_5 ) наступним чином.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51, 68 кв. м, житловою площею 30, 1 кв. м та загальною вартістю 600 100 грн.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на кухонні меблі індивідуального виробництва вартістю 3 406 грн, кухонний диван вартістю

2 227 грн, холодильник «Індезіт» вартістю 3 949 грн; кухонну плиту «Індезіт» вартістю 4 168 грн; пральну машинку «Самсунг» WF14602XQR вартістю 11 247 грн, диван (Львівська меблева фабрика) вартістю 2 548 грн, половину грошових коштів (грошове забезпечення) ОСОБА_1 в сумі 31 643 грн 72 коп.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 31 643 грн 72 коп. привласненого грошового забезпечення та 10 455 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу валют НБУ на дату ухвалення судового рішення становить 277 057 грн 50 коп.
Позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 51,68 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м та загальною вартістю 600 100, 00 грн.
У решті позовних вимог сторін відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що щодо поділу квартири

АДРЕСА_1 суд дійшов висновку, що обидві сторони не заперечують визнати за ОСОБА_1 та

ОСОБА_3 право власності по 1/2 ідеальної частини квартири загальною вартістю 600 100 грн. Стосовно рухомого майна, набутого сторонами за час шлюбу, також спору не виникло так як позивач сам зробив відповідну оцінку майна і запропонував передати його відповідачці на що ОСОБА_5 як у зістрічній позовній заяві так і під час розгляду справи по суті не заперечувала. Так, згідно звіту про оцінку рухомого майна (згідно переліку) загальна вартість майна становить 27 545 грн.
Суд погодився з позицією позивача щодо поділу його заробітної плати (грошового забезпечення), яку відповідачка у повному обсязі отримувала під час його служби в Республіці Ліберія та зняла з банківських рахунків в сумі 63 287 грн 44 коп. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на свою користь 20 910 доларів США в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу валют НБУ на дату ухвалення судового рішення суд вважав, що ці позовні вимоги суперечать вимогам частини другої статті

61 СК України, так як вказана сума була отримана ОСОБА_7 як заробітна плата (грошове забезпечення) за межами України але під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 , тому вона також підлягає поділу між сторонами у справі у рівних частинах.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 11 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2017 року без змін.
Постанова апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання спірних грошових коштів об`єктом спільного майна подружжя та їх поділу.
Враховуючи, що ОСОБА_3 оскаржила рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї грошових коштів, в силу статті 367 ЦПК України, вказане рішення суду в іншій частині не переглядалось.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди прийняли судові рішення за невстановлених належних ідентифікуючих даних про осіб у справі, та не прийняли до уваги, що прізвище « ОСОБА_6 » нею відновлено після розірвання шлюбу за рішенням суду від 30 вересня 2016 року. Факт набуття майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Суди не дали належної оцінки тим обставинам, що спірні 18 000 доларів США були нею позичені для придбання спірної квартири, а тому вони мали враховуватись як спільні зобов`язання подружжя по поверненню цих коштів.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2018 року було відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано із районного суду указану цивільну справу.
У листопаді 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя призначено до судового розгляду.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий представником ОСОБА_2 , на касаційну скаргу ОСОБА_3 , у якому він просив вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб

(а. с. 15, т. 1).
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 вересня

2016 року шлюб, зареєстрований 15 квітня 2013 року виконавчим комітетом Сущанської сільської ради Олевського району Житомирської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за актовим записом № 4, розірвано.
Згідно військового квитка, ОСОБА_1 з 13 квітня 2008 року зарахований на військову службу за контрактом (а. с. 13-14, т. 1).
З 04 червня 2015 року по 12 червня 2016 року ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 вертолітного загону українського миротворчого контингенту Місії ООН у Республіці Ліберія (а. с. 5-6, т. 1).
Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 05 червня 2015 року № 49 м. Робертсфілд підтверджується, що ОСОБА_1 прибув до військової частини НОМЕР_1 із військової частини НОМЕР_3 та йому встановлено щомісячну грошову винагороду в іноземній валюті у розмірі 2 000 доларів США та надбавку за виконання службових обов`язків у важких кліматичних умовах у розмірі 15 % щомісячної грошової винагороди в іноземній валюті (а. с. 6, т. 1).
У вказаний період ОСОБА_1 також нараховувалась заробітна плата, яка зберігалась за ним, як військовослужбовцем в Україні, та перераховувалась на картковий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк»

(а. с. 39-40, т. 1).
Згідно довіреності від 15 червня 2015 року № 242 ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_5 від його імені подавати запити, звернення, скарги, представляти його інтересів в судах, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності в тому числі у філіях та відділеннях

АТ «Укрексімбанк», АТ «Ощадбанк», АБ «Укргазбанк», відкривати, закривати, переоформлювати карткові, депозитні поточні рахунки, отримувати

пін-конверти, готівкові кошти, розписуватись за нього (а. с. 7, т. 1).
Відповідно до виписки із карткового рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» та

АТ «Укрексімбанк» з розрахункового рахунку ОСОБА_1 за період

з 01 липня 2015 року по 22 червня 2016 року знімались грошові кошти ОСОБА_5 (а. с. 38-40, 71-95, т. 1).
Стронами у справі не заперечувалось, що за вказаний період

ОСОБА_3 зняла з банківських рахунків, відкритих на ім`я

ОСОБА_1 , його грошове забезпечення у розмірі 63 287 грн 44 коп. та 20 910 доларів США.
2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 65 СК Українипередбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня

2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суди, на підставі досліджених доказів, яким судами була надана належна правова оцінка, дійшли обґрунтованого висновку про те, що щодо поділу квартири АДРЕСА_1 обидві сторони не заперечували визнати за ОСОБА_1 та

ОСОБА_3 право власності по 1/2 ідеальної частини квартири загальною вартістю 600 100 грн. Стосовно рухомого майна, придбаного сторонами під час шлюбу, також спору не виникло, так як позивач сам зробив відповідну оцінку майна і запропонував передати його відповідачці, на що ОСОБА_5 , як у зістрічній позовній заяві, так і під час розгляду справи по суті не заперечувала. Так, згідно звіту про оцінку рухомого майна (згідно переліку) загальна вартість майна становить 27 545 грн.

Частиною другою та третьою статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сторони у справі перебували у шлюбі з 15 квітня 2013 року по 02 вересня 2016 року, грошові кошти з карткових рахунків ОСОБА_1 знімала

ОСОБА_5 з 01 липня 2015 року по 22 червня 2016 року, тобто у період перебування у шлюбі з ОСОБА_1
ОСОБА_1 не спростовано правомірність довіреності від 15 червня 2015 року № 242, якою він уповноважив ОСОБА_5 від його імені подавати запити, звернення, скарги, представляти його інтереси, зокрема у філіях та відділеннях АТ «Укрсімбанк», АТ «Ощадбанк», АБ «Укргазбанк» та довіреність від 30 квітня 2014 року, якою він уповноважив ОСОБА_5 розпоряджатися на свій розсуд будь-якими рахунками, відкритими на його ім`я в усіх банківських установах України.
Із урахуванням вищенаведеного, ОСОБА_5 на час використання картки, на яку нараховувалися грошове забезпечення та щомісячна грошова винагорода у розмірі 2 000 доларів США та надбавка за виконання службових обов`язків у важких кліматичних умовах у розмірі 15 % щомісячної грошової винагороди у іноземній валюті ОСОБА_1 , діяла від імені останнього як його дружина, використовувала кошти в інтересах сім`ї, як спільні кошти подружжя.
Отже, висновки судів про обґрунтованість позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 привласнила 31 643 грн 72 коп. грошового забезпечення та 20 910 доларів США використала не в інтересах сім`ї є необґрунтованими й такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, оскаржувані рішення судів підлягають скасуванню у частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 31 643 грн 72 коп. привласненого грошового забезпечення та 10 455 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу валют НБУ на дату ухвалення судового рішення становить 277 057 грн 50 коп.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 11 січня

2018 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 31 643 грн 72 коп. привласненого грошового забезпечення та 10 455 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу валют НБУ на дату ухвалення судового рішення становить 277 057 грн 50 коп. скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині відмовити.
В іншій частині рішення Богунського районного суду м. Житомира

від 20 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 11 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді: О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович