ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3334/20 Справа № 199/7649/19 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі № 401/7483/12 від 05 вересня 2012 року частково задоволені її позовні вимоги: стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2012 року зазначене судове рішення в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) скасовано, та ухвалено нове рішення про стягнення із ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Після припинення спільного проживання з відповідачем в 2010 року вона за рахунок своїх особистих коштів несла додаткові витрати на лікування, оплату спортивних, мистецьких занять доньки, до яких у неї був хист, оплату додаткових занять англійською мовою, які розвивають її здібності в оволодінні іноземною мовою, що потрібно для досконалого володінням комп`ютером, спілкування із однолітками із різних країн, але вимагають додаткових матеріальних затрат.

У зв`язку із погіршенням матеріального стану вона не має можливості самостійно нести зазначені витрати, тоді як відповідач в добровільному порядку на протязі всього цього часу не бере участі у додаткових витратах на дитину, а донька прагне до продовження цих занять та потребує лікування.

Фактично понесені додаткові витрати (на загальну суму 39 717 грн, половину з яких їй має компенсувати відповідач) полягають у наступному: розмір додаткових коштів на лікування за 2017-2019 роки складає 4 867 грн, із наступного розрахунку: 470 грн + 200 грн + 420 грн + 2 497 грн + 200 грн + 1080 грн = 4 867 грн; заняття у мистецьких, спортивних гуртках 13 250,00 грн; заняття з додаткового вивчення англійської мови 21 600,00 грн тощо.

На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 19 858 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 фактично понесені додаткові витрати на дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 184 (одна тисяча сто вісімдесят чотири) грн 95 коп.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду в частині відмови в позові про стягнення додаткових витрат в сумі 18 673,05 грн та в частині звільнення відповідача від сплати судового збору в дохід держави скасувати та в цій частині постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Рішення суду в частині стягнення на користь позивача з відповідача фактично понесених додаткових витрат у розмірі 1 184,95 грн на неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні з відповідача вартості медичних препаратів, призначених лікарем для дитини ОСОБА_4 та придбаних позивачем, не прийняв до належної уваги докази на підтвердження вказаних обставин; судом залишено поза увагою докази на підтвердження оплати позивачем занять доньки ОСОБА_4 в танцювальній студії «Тодес» та наведений розрахунок вартості занять з додаткового вивчення англійської мови.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року вирішено питання про судові витрати.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 16 грудня 2019 року та додаткове рішення суду від 30 січня 2020 року залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

Згідно рішенню Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.10.2012 року на користь позивача з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.19-20).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 дитина ОСОБА_4 проходила обстеження стану здоров`я в медичній лабораторії Сінево, про що складений результат обстеження (а.с.27 - 37).

07.06.2019 року дитина проходила обстеження стану здоров`я в медичній лабораторії Сінево, про що складений результат обстеження та вказана вартість у 1 080,00 грн (а.с. 43-51).

Також ОСОБА_4 проходила дитячу діагностику з консультацією дитячого лікаря - офтальмолога; консультацію дитячого гінеколога (а.с. 38-39).

28.01.2018 року - отримала консультацію офтальмолога (а.с.54).

Дитині проведено обстеження щитовидної залози 06.06.2019 року (а.с. 41-42) у Медичному центрі амбулаторного обслуговування дітей та дорослих «Поліклініка Святого Антипи».

07.06.2019 року дитина отримала консультацію ендокринолога у Медичному центрі амбулаторного обслуговування дітей та дорослих «Поліклініка Святого Антипи» (а.с. 41, 52), за яку сплачено 420,00 грн.

Повторна консультація ендокринолога від 16.06.2019 р., за яку проведено оплату в сумі 200,00 грн. (а.с.55).

Згідно вимог позовної заяви позивачем заявлена сума грошових коштів, витрачених на лікування дитини в розмірі 4 867 грн.

В матеріалах справи міститься чек, згідно якого придбано товар в аптеці 1 DN, 4. ZHOVTNEVA SQR., DNIPROPET на суму 2 497,10 грн, однак з зазначеного документу не можливо встановити чи мали товари, придбані згідно цього рахунку, відношення до лікування хвороб дитини (а.с. 53), в зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до довідки від 05.08.2019 року з ДМГО СКБМ «РЕЙ» (а.с. 23) ОСОБА_4 відвідувала секцію акробатики у спортивному клубі «РЕЙ» протягом 2016-2017 р.р., за вищевказаний час ОСОБА_1 своєчасно робила добровільні членські внески (а.с. 24-26).

Позивачем на підтвердження позовних вимог про вартість послуг репетитора з англійської мови надано роздруківки з мережі інтернет (а.с 55-56 звор.).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача половини витрат, які були понесені позивачем на оплату занять доньки у мистецьких, спортивних гуртках (13 250,00 грн) та занять з додаткового вивчення англійської мови (21 600,00 грн), суд першої інстанції обгрунтовано посилався на те, що підстави для задоволення цих вимог відсутні через ненадання позивачем належних, допустимих і достовірних доказів (ст.ст. 76-80 ЦПК України), на підставі яких суд би мав змогу дійти до висновку про фактичне їх понесення позивачем.

На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги в частині оплати навчання дитини з англійської мови, позивач надала роздруківку з інтернет - мережі про вартість послуг репетитора з англійської мови, які пропонуються для надання, тоді як належним доказом у розумінні ст. 185 СК України та ст. 77 ЦПК України є письмовий доказ про оплату безпосередньо позивачем таких витрат.

Зазначене стосується також й оплати занять дитини у мистецьких, спортивних гуртках: членські внески позивача у дитячі гуртки (а.с. 24-26), виходячи зі змісту письмового доказу (а.с. 23) - листа ДМГО СКБМ «РЄЙ» були добровільними, тобто індивідуальним рішенням позивача, які не замінюють плату за надання установою платних послуг за переліками, визначеними в установленому порядку, виходячи зі змісту Порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування (заствердж. Постановою КМУ від 04.08.2000 р. № 1222).

Суду не було надано доказів про оплату позивачем за надання установою (мистецьким, спортивним гуртком) платних послуг дитині за переліками, визначеними в установленому порядку.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 185 СК України, ст.ст. 76-81 ЦПК України, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не прийняв до належної уваги докази на підтвердження оплати позивачем лікування доньки, що залишено поза увагою докази на підтвердження оплати позивачем занять ОСОБА_4 в танцювальній студії «Тодес» та наведений позивачем розрахунок вартості занять з додаткового вивчення англійської мови, не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Верховний Суд у постанові від 22.05.2019 року по справі № 201/15248/16-ц (61-4862ск18) дійшов висновку про те, що положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Проте, наявність таких особливих обставин та додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами, зокрема, у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Згідно матеріалам справи, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має захворювання, про що встановлено діагноз офтальмологом (міопія), а також ендокринологом встановлено збільшення щитовидної залози, через це були проведені дослідження органів зору, УЗД щитовидної залози, обстеження у діагностичних лабораторіях.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення грошових коштів на лікування доньки, зазначає про витрачені кошти у розмірі 4 867 грн.

При цьому, колегія суддів зауважує, що товарний чек, згідно якого придбано товар в аптеці 1 DN, 4. ZHOVTNEVA SQR., DNIPROPET на суму 2 497,10 грн, на який посилається позивач як на доказ здійснених витрат на придбання ліків для дитини є неналежним доказом, оскільки з зазначеного документу не можливо встановити чи мали товари, придбані згідно цього рахунку, відношення до лікування хвороб дитини (а.с. 53).

Доводи позивача в апеляційній скарзі з приводу відшкодування їй відповідачем половини витрат на оплату вартості занять в танцювальній студії «Тодес» та додаткових занять з англійської мови також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами, що відвідування вказаних занять зумовлене наявністю схильності дитини та спрямовано на розвиток особливих здібностей дитини і досягнень у вказаній сфері, а не є способом забезпечення дозвілля.

Крім того, не можуть бути прийняті судом до уваги і посилання позивача на роздруківку з мережі інтернет про вартість послуг репетитора з англійської мови, як на підставу проведеного нею розрахунку вартості вказаних послуг та, відповідно, доказ на підтвердження вимог у розмірі 21 600 грн. Також позивачем не надано доказів про оплату нею за надання установою (мистецьким, спортивним гуртком) платних послуг дитині за переліками, визначеними в установленому порядку.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст.76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неправильно розподілив судові витрати по справі, які мають бути стягнуті з відповідача, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на те, що відповідач, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» має пільги щодо сплати судового збору, тому судові витрати компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином доводи апеляційної скарги позивача фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року - залишити без змін в оскаржуваній частині.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова