Справа: № 484/5266/19
Провадження № 2/484/238/20
26.03.2020р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
в складі : головуючого судді - Літвіненко Т.Я.
секретар судового засідання Кодриш Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що вказаний будинок належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу посвідченого 07.07.1999 року та зареєстровано в реєстрі за номером № 1146. У вказаному будинку були зареєстровані відповідачі, які являються її дітьми, однак, фактично, більше року тому вони добровільно виїхали з квартири та забрали свої речі. Відповідачі в квартирі не з`являються, комунальні платежі не сплачують, вселитися не намагалися, перешкод у користуванні жилим приміщенням їм не чинили. На підставі викладеного, позивач вважає, що відповідачі втратили право користування вказаним житловим будинком.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує в повному обсязі та просила його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про місце, час та день розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Причини неявки відповідачів не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позов не надали.
Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, дослідивши матеріали справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та дійшов такого висновку.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Стаття 383 ЦК України та стаття 150 ЖК України передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу, від 07.07.1999 року, посвідченого Другою Первомайською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 1146 позивач є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.4, 13)
Відповідно до будинкової книги, копія якої міститься в матеріалах справи та повідомлень виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 7855/03.01-26 та 7856/03.01-26 від 30.08.2019 року, за вищевказаною адресою зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.10.2019 року, наданих головою квартального комітету № 47 за зазначеною адресою ОСОБА_3 фактично не проживає з 2010 року, а ОСОБА_2 з 2007 року.(а.с.6,7)
Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності, (перебування у відрядження, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України вбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї саме без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі, були зареєстровані за вказаною адресою, однак в будинку не проживають більше року. Їхні особисті речі в будинку відсутні. Перешкод у проживанні відповідачам власник будинку не чинила.
На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко