Справа № 129/3337/19
Провадження № 22-ц/801/699/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року, ухвалене суддею Бондар О.В., повний текст якого складено того ж дня,

в справі №129/3337/19

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в обґрунтування якого посилалась на те, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є повнолітнім і на даний час навчається у Івано-Франківському національному технічному університеті, на денній формі навчання (без отримання стипендії).

Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина на період навчання не надає, хоча працює, має стабільний заробіток і в змозі сплачувати аліменти, а тому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила винести рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини на період навчання в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 05.12.2019 і до закінчення сином навчання - 30.06.2022 , але не більш ніж до досягнення ним 23 років - 06.05.2024.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 400 гривень витрат на правову допомогу.

Вирішено питання про стягнення з ОСОБА_2 судового збору на користь держави.

Не погодившись із рішенням позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення, та ухвалити нове про задоволення позову повністю.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що син є інвалідом ІІ групи, а тому всі свої кошти вона витрачає на його лікування. При цьому вважає, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати допомогу у тому розмірі про який вона просила (1/4 частину всіх доходів).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить відмовити у її задоволенні, вважає рішення законним та обґрунтованим. При цьому вказує на те, що конкретного розміру витрат на дитину позивачка не навела, як не надала і доказів на підтвердження понесення нею цих витрат. Визначений судом розмір аліментів в розмірі 1/8 частини його заробітної плати (доходу) з урахуванням отриманої ним заробітної плати становитиме понад 3000 грн. на місяць, що відповідач вважає достатнім для забезпечення нагальних потреб дитини.

ОСОБА_1 посилається на загальні потреби при визначення розміру аліментів і хоче отримати їх у найбільшому розмірі, разом з тим не надавши доказів, які суд мав би врахувати ці обставини. Звертає також увагу на те, що посилання апелянта про великі витрати на лікування сина є безпідставними, оскільки нею не надано квитанцій про сплату ліків та курс реабілітації, а також рекомендацій лікаря про їх призначення.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року встановлено в розмірі 2102 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . Згідно зазначеного свідоцтва батьками дитини є сторони у справі (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища серії НОМЕР_2 прізвище дитини « ОСОБА_3 » змінено на « ОСОБА_3 », про що зроблено актовий запис №1 від 10.01.2018 (а.с. 6).

Відповідно до довідки № 829 від 02.12.2019 ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Довідкою виданою Івано-Франківським національним технічним університетом нафти і газу №52 від 10.10.2019 ОСОБА_3 дійсно є студентом ІІ курсу денної форми навчання, термін якого з 01.09.2018 по 30.06.2022 (а.с. 12).

Відповідно до довідки МСЕК від 16.05.2019 ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності на строк до 01.06.2021 (а.с. 9).

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює на посаді водія Барського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів і відповідно до довідки про доходи №284/06 від 05.02.2020 отримує середньомісячну заробітну плату у розмірі 24500 грн (а.с. 27).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Отже, СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що син сторін - ОСОБА_3 навчається у Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а його батько ОСОБА_2 , який працездатний та офіційно працевлаштований, має можливість надавати сину таку допомогу, суд першої інстанції дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/8 всіх видів заробітку (доходу).

Позивач ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів які б свідчили про потребу дитини і водночас спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Докази, на які посилається позивач доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не обґрунтовують її розмір.

Так, відповідач дійсно працює і отримує заробітну плату, розмір якої відповідно до довідки про доходи становить за період з серпня 2019 року по листопад лютий 2020 року - 147307,89 грн (нарахована заробітна плата), що в середньому за один місяць становить 24551,32 грн.

У разі стягнення аліментів в розмірі заявленому позивачем, їх сума буде становити близько 6137 грн, що втричі більше за прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2020 рік (2102 грн).

Водночас визначений судом розмір аліментів - 1/8 частина від заробітної плати (доходу) відповідача з урахуванням фактично отримуваної ним заробітної плати становитиме 3068,92 грн, що з урахуванням можливості отримання матеріальної допомоги також і від матері забезпечуватиме мінімальні потреби дитини, пов`язані з навчанням.

Посилаючись на те, що призначений судом розмір аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, апелянт не наводить жодних розрахунків розміру витрат на ці потреби, а також не надає жодних доказів на підтвердження факту їх здійснення.

Доводи апеляційної скарги фактично не містять посилань не незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом норм матеріального або процесуального права, зводяться лише до незгоди з встановленим розміром стягнутих судом аліментів.

Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім буде розмір аліментів у розмірі 1/8 частки доходів (заробітку) відповідача, що узгоджується з вимогами ст. 182,199 СК України.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин