П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/4971/13-ц

Провадження № 22-ц/4815/417/20

Головуючий у Рівненському міському суді:

суддя Ковальов І.М.

Ухвалу суду першої інстанції

постановлено без участі учасників справи 04.10.2019

у м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справі:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ;

боржник - ОСОБА_2 ;

заінтересована особа - старший державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Коженов С.С.;

за участі: ОСОБА_3 та представників сторін виконавчого провадження,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 ; заінтересована особа: старший державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Коженов С.С.; про заміну сторони виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Курися О.П. із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, де боржником зазначено ОСОБА_2 , а заінтересованою особою - старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Коженова С.С. Мотивуючи свою заяву, вказувала про те, що на примусовому виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - Рівненський МВ ДВС) знаходиться виконавче провадження ВП №43053379. Провадження відкрито на підставі виконавчого листа №569/4971/13-ц, виданого Рівненським міським судом 08 квітня 2014 року, про зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звільнити нежитлові приміщення загальною площею 55, 8 м2 (два коридори, дві кладові, тамбур, кухня та кабінет) першого поверху будівлі АДРЕСА_1 , позначені на по поверховому плані технічного паспорта №4-10.

Боржником за виконавчим провадженням є ОСОБА_2 , а стягувачем - ОСОБА_5 .

Через набуття права власності на нежитлові приміщення І і ІІ поверхів, що вбудовані у гуртожиток по АДРЕСА_1 , загальною площею 954, 1 м2, в т.ч. і на зазначені два коридори, дві кладові, тамбур, кухню, кабінет площею 55, 8 м2, відповідно до договору дарування від 16 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бенецькою Р.Б., правовий титул на ці об`єкти нерухомості було набуто ОСОБА_1 .

Вважає, що з огляду на цей факт до заявника перейшли усі права на приміщення, що належали ОСОБА_5 , а тому наявні законні підстави для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Ухвалою Рівненського міського суду від 04 жовтня 2019 року заяву задоволено.

Замінено у виконавчому провадженні ВП №43053379 з примусового виконання виконавчого листа №569/4971/13-ц, виданого Рівненським міським судом 08 квітня 2014 року про зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 звільнити нежитлові приміщення загальною площею 55, 8 м2 (два коридори, дві кладові, тамбур, кухня, кабінет) першого поверху будівлі АДРЕСА_1 , позначені на поверховому плані технічного паспорта № 4-10 , стягувача ОСОБА_5 на ОСОБА_1 .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною і необґрунтованою, покликалася на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалося про помилковість ухвали суду, оскільки відсутні підстави для заміни стягувача у виконавчому провадженні й застосування при вирішенні процесуального питання положень п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України та ч. 1 ст. 442 ЦПК України. Вважає, що правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у постанові від 05 грудня 2018 року у справі №643/4902/14-ц, спростовуються висновки суду про наявність підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні, адже необхідно було відмовити у задоволенні заяви через те, що правонаступництва стягувача не відбулося.

Окрім цього, в автоматизованій системі виконавчого провадження за параметрами, які відповідають особі заявника, записів не знайдено. Тобто документально вона себе боржником не вважає.

З наведених мотивів просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухваливши нову - про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви.

У поданому відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Курись О.П., вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - відхилити. При цьому посилався на безпідставність доводів апеляційної скарги про те, що укладений договір дарування нежитлових приміщень не породжує правонаступництва, адже відступлення права вимоги може відбуватися зокрема на підставі договору дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України). За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні через відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва і можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження і її заміна новим кредитором провадиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою заінтересованої особи. Така правова позиція зроблена Верховним Судом України у постанові від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13.

Крім того, вважає, що покликання автора апеляційної скарги на доцільність застосування правових висновків Верховного Суду, які висловлені у постанові у справі №543/4902/13 є неправильними, позаяк не регулюють процесуальне питання заміни сторони виконавчого провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи боржника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заяви, оскільки ОСОБА_1 відповідно до договору дарування було набуто право власності на нежитлові приміщення, звільнити які на користь ОСОБА_5 було зобов`язано згідно з судовим рішенням, яке набрало законної сили, в т.ч. і ОСОБА_2 .

Оскільки зазначена обставина є підставою для правонаступництва, тому судом було замінено стягувача-правопопередника на стягувача-правонаступника.

Як з`ясовано, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 грудня 2013 року, залишеним без змін 18 березня 2014 року Апеляційним судом Рівненської області, позов ОСОБА_5 задоволено: усунуто позивачу перешкоди в користуванні нежитловими приміщеннями загальною площею 55, 8 м2 (два коридори, дві кладові, тамбур, кухня та кабінет) першого поверху будівлі АДРЕСА_1 , позначені на поверховому плані технічного паспорту №№4-10; зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звільнити нежитлові приміщення загальною площею 55, 8 м2 (два коридори, дві кладові, тамбур, кухня та кабінет) першого поверху будівлі АДРЕСА_1 , позначені на поверховому плані технічного паспорта №№4-10, та стягнуто судові витрати у справі.

В засіданні суду першої інстанції було досліджено, перевірено і оцінено договір дарування від 16 грудня 2014 року, за умовами якого ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дарунок належні дарувальнику на праві приватної власності нежитлові приміщення І і ІІ поверхів, що знаходяться у АДРЕСА_1 . Зазначені нежитлові приміщення І і ІІ поверхів є вбудованими приміщеннями в гуртожитку по АДРЕСА_1 , загальна площа яких складає 954, 1 м2. Даний правочин того ж числа посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бенецькою Р.Б. і зареєстрований в Реєстрі за №696.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні процесуального питання до застосування підлягали норми права, на застосуванні яких наполягала ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву, замінивши стягувача у виконавчому провадженні, відповідні висновки про що відобразив в оскаржуваній ухвалі.

Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Як зазначав Верховний Суд України у своїй постанові від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13, згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час прийняття постанови Верховним Судом України) у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 378 ЦПК України (аналогічною є ст. 442 у чинній редакції Цивільного процесуального кодексу України) за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність спонукань для заміни стягувача його правонаступником, то вони є необґрунтованими і спростовуються обставинами справи та вимогами закону.

Оскільки ця обставина жодним чином не впливає на правильність вирішення питання, тому не заслуговують на увагу і твердження заявника про відсутність запису про неї, як про боржника, в автоматизованій системі виконавчого провадження за параметрами, які відповідають її особі.

Решта аргументів ОСОБА_2 про хибність оскаржуваної ухвали в частині неправильності застосування норм права, які не регулюють процесуального питання, також не можуть бути враховані через безпідставність і відхиляються колегією суддів.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для залишення ухвали суду першої інстанції без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання норм матеріального і процесуального права при її постановленні.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 24.03.2020

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: Н.В.Бондаренко

С.С.Шимків