Провадження № 2/755/820/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 04 червня 2003 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого 64/100 квартири АДРЕСА_2 належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності гр. ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних долях. 25 червня 2005 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з 16/100 частин квартири АДРЕСА_2 . Станом на день звернення до суду із позовом 64/100 частин квартири АДРЕСА_2 , які були приватизовані сім`єю позивача, перебувають у спільній частковій власності наступним чином: ОСОБА_1 - 32/100 частини квартири; ОСОБА_3 - 16/100 частини квартири; ОСОБА_4 - 16/100 частини квартири. Відповідач є чоловіком її дочки ОСОБА_4 , які разом виїхали за межі України на постійне проживання. Відповідач, який не є власником майна, понад 1 рік не проживає за місцем реєстрації у спірній квартирі, де відсутні його особисті речі. Він не проводить заходів по утриманню квартири, а позивач самостійно несе тягар по утриманню житла, який суттєво збільшується відповідно до кількості зареєстрованих у ньому осіб.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні строки подачі заяв по суті справи.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем та третьою особою - ОСОБА_4 не було отримано, а конверти разом з даними документами повернулись до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», при цьому відповідач та третя особа повідомлялись судом про відкриття провадження у справі за їх зареєстрованим місцем проживання. Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 копію ухвали про відкриття провадження отримали 11.02.2020 та 06.02.2020, відповідно. Третя особа ОСОБА_3 копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримала 20.01.2020.

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву, треті особи письмових пояснень до суду не подали.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04 червня 2003 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, згідно із розпорядженням № 59-488, було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого 64/100 квартири АДРЕСА_2 належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності гр. ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних долях.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.06.2005 ОСОБА_7 , державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, спадкоємицею майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_1 . Спадкове майно складається з 16/100 частин квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням № 59-488 Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації 04.06.2003 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 02.07.2003 за № 1576.

Факт реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».

При цьому, відповідно до акту про не проживання особи у житловому приміщенні від 13.12.2019, складеного співвласниками квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в присутності та за участю сусідів-свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , громадянин ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4., фактично не проживає у квартири АДРЕСА_2 понад один рік, починаючи з березня 2015 року. Його особисті та інші будь-які речі у житлі відсутні. Домовленості та Договори щодо можливості проживання або зберігання речей між громадянином ОСОБА_11 та співвласниками квартири відсутні.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

За ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядженнясвоїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_12 до ОСОБА_13 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), треті особи: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: