ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/555/20 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

секретаря - Сович Н.А.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2019 року, постановлене суддею Сливкою Л.М. у цивільній справі № 607/10880/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що спільне життя з відповідачем ОСОБА_1 не склалося: втрата почуття любові та поваги призвели до припинення подружніх відносин; з жовтня 2018 року вони разом не проживають та припинили вести спільне господарство; часті конфлікти, які влаштовує відповідач у присутності їх малолітнього сина негативно впливають на психологічний стан дитини. Примирення вважає неможливим. Також, між ними не досягнуто згоди щодо утримання дитини. З урахуванням того, що відповідач ухиляється від обов`язку з утримання їх малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча є офіційно працевлаштованим, просила стягнути з нього аліменти в частці від доходу, що складає Ѕ усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 31 грудня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 2436. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 травня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768,40 грн. судового збору, а також 768,40 грн. судового збору в дохід держави. Рішення про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслано до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 03 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення в даній справі в частині стягнення аліментів залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині призначених аліментів, вважаючи його прийнятим в цій частині з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; з недоведеністю обставин справи, які суд вважав встановленими; з невідповідністю висновків суду обставинам справи; з порушенням норм процесуального права та постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом не взято до уваги та не надано належної правової оцінки матеріальному становищу платника аліментів. Зазначає, що він отримує мінливий дохід, немає постійного працевлаштування, що підтверджується довідкою від 24.12.2019 року № 915 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків та Відомості з Реєстру застрахованих осіб з державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Звертає увагу, що судом не досліджено питання наявності у платника аліментів інших обставин, які можуть вплинути на розмір призначених аліментів, таких як: наявності інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Посилається на те, що в нього на утриманні є ще одна дитина, що підтверджується квитанціями про оплату та розрахунком заборгованості по аліментах № 10181 від 15.01.2020 року, виданого державним виконавцем Тернопільського МВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Семеренчук К.І., щодо примусового виконання виконавчого листа № 607/16110/14-ц, виданого 30.12.2014 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, на його утриманні перебуває батько ОСОБА_5 , який є пенсіонером та потребує постійного лікування, що підтверджується пенсійним посвідченням, лікарським консультаційним висновком та витягом з медичної картки стаціонарного хворого, що містяться в матеріалах справи.

Наголошує, що не відмовляється від обов`язку утримувати спільну з позивачем дитину, однак на даний момент сплачувати аліменти за рішенням суду від 31.10.2019 року в частці від отриманого доходу немає можливості.

Крім цього вважає, що призначення судом аліментів у частці від дохлду в той час як він ніде не працює, утруднюватиме виконання рішення у зв`язку з необхідністю державним виконавцем обчислювати розмір таких аліментів щомісячно на підставі вимог ч. 2 ст. 195 СК України, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Також звертає увагу, що відповідно до офіційний даних Головного управління статистики у Тернопільській області, які відображено на офіційному сайті http://www.te.ukrstat.gov.ua/files/DN/DN72.htm середньомісячна заробітна плата штатних працівників за видами економічної діяльності становить 8 275 грн. Оскільки ОСОБА_1 тимчасово не працевлаштований, аліменти на утримання спільної дитини на підставі рішення від 31.10.2019 року повинен сплачувати в сумі більше 2 700 грн., що є значною сумою для нього.

Крім цього, вважає безпідставною відмову суду в перегляді заочного рішення з посиланням на те, що йому було відомо про розгляд справи, оскільки повернення судових повісток з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 52, 61) не є доказом належного повідомлення в розумінні вимог процесуального закону, а на момент розгляду справи він тимчасово перебував за межами м. Тернополі, тому не міг отримати судових повісток. Звертає увагу на те, що розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є підставою для скасування судового рішення. Також, вважає, що незадоволення судом клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 31.10.2019 року, з причини неможливості його присутності в судовому засіданні, яке на його прохання подано особою за довіреністю, свідчить про порушення судом вимоги неупередженості щодо нього, як сторони в справі та позбавлення його можливості доведення обставин, що мають значення для вирішення даного спору.

Рішення суду в частині вимог про розірвання шлюбу відповідачем ОСОБА_1 не оскаржувалось, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відзив від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 грудня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб (а.с. 7).

Від шлюбу в сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 (а.с. 11).

З жовтня 2018 року сторони разом не проживають та припинили вести спільне господарство.

Малолітній син сторін у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

ОСОБА_2 працює у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості, де займає посаду фахівця з питань зайнятості першої категорії. З 03 липня 2019 року приступила до роботи за закінченням відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Сума нарахованого доходу за період з березня 2019 року до серпня 2019 року складає 12 564,97 грн. (а.с. 54-55).

В ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що з 27 червня 2019 року відповідач ОСОБА_1 був звільнений з роботи й з цього часу офіційно ніде не працює, що стверджується долученими до заяви про перегляд заочного рішення відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за № 715 від 24.12.2019 року, індивідуальними відомостями з Пенсійного Фонду України про застраховану особу (а.с. 95-99).

Також, відповідач ОСОБА_1 має доньку від першого шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на яку ним на підставі виконавчого листа № 607/16110/14-ц, виданого 30.12.2014 року Тернопільським міськрайонним судом сплачуються аліменти в користь ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі, що згідно закону становить 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та стверджується долученими ним до заяви про перегляд заочного рішення розрахунком заборгованості від 15.01.2020 року, виданим Терногпільським міським відділом ДВС, квитанціями про перерахунок аліментів відповідачем (а.с. 100-102).

Батько відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є пенсіонером за віком, хворіє цукровим діабетом 2 типу середньої важкості, що стверджується долученими до заяви про перегляд заочного рішення конпією консультативного висновку спеціаліста від 14.01.2020 року, копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 103, 105).

Частиною 1 ст.141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2019 рік з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для дітей віком від до 6 років становить 1 626 грн., з 1 липня -1 699 грн., з 1 грудня - 1 779 грн.

Задовольняючи позов у частині стягнення аліментів частково, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітній син сторін проживає з матір`ю, а обов`язок щодо його утримання покладається рівною мірою на обох батьків, між якими не досягнуто добровільної згоди щодо порядку його виконання, в зв`язку з чим з відповідача в користь позивача підлягають стягненню аліменти в частці від його доходів, що складає 1/3 усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 07 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів частково погоджується з висновком Тернопільського міськрайонного суду, зокрема, що стосується наявності правових підстав для стягнення аліментів у частці від доходів відповідача.

Так, беручи що уваги відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили про те, що матеріальна допомога відповідачем ОСОБА_1 надається сину добровільно, а також факт визнання самим відповідачем як у заяві про перегляд заочного рішення, так і в апеляційній скарзі наявність у нього обов`язку щодо утримання сина, який ним не виконується, вірними є висновки суду першої інстанції щодо існування передбаченої ст.ст. 180, 181 ч. 3 СК України підстави для стягнення з ОСОБА_1 аліментів.

Також, погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції в частині необхідності стягнення з відповідача аліментів саме у частці від його доходів, як таким, що повністю узгоджується, як з вимогами ч. 3 ст. 181, так і з вимогами ч. 1 ст. 184 СК України, відповідно до яких вид призначення аліментів судом (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) ставиться у залежність від заяви позивача.

З урахуванням тієї обставини, що позивач у своїй заяві виявила бажання стягувати аліменти саме в частці від доходів, безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо ненадання судом належної правової оцінки тій обставині, що на час прийняття судом рішення він не має постійного працевлаштування, а його дохід є мінливим та необхідності призначення йому аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки і ч. 3 ст. 181 і ч. 1 ст. 184 СК України передбачають, що у твердій грошовій сумі аліменти можуть бути призначені судом лише за заявою одержувача, в той час як позов про стягнення аліментів пред`явлено ОСОБА_2 саме в частці від доходу й позовні вимоги нею не змінювались.

Безпідставними колегія суддів вважає доводи апелянта щодо необхідності призначення судом аліментів у твердій грошовій сумі й з посиланням на утруднення виконання такого рішення у зв`язку з необхідністю державним виконавцем обчислювати розмір таких аліментів щомісячно на підставі вимог ч. 2 ст. 195 СК України, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки виконання державним виконавцем своїх обов`язків, передбачених законом, не ставиться у залежність від порушення права відповідача в даній справі.

Разом з тим, з висновками суду щодо розміру частки стягнутих з відповідача аліментів колегія суддів погодитися не може, як такими, що не відповідають вимогам ч. 1 ст. 182 СК України, зроблені без урахування обставин, що мають значення для справи.

Так, залишаючи без задоволення заяву відповідача про перегляд заочного рішення з посиланням на належне його повідомлення про дату проведення підготовчого судового засідання (а.с. 38, 39) шляхом особистого отримання судової повістки; наявність розписки про повернення судових повісток до суду з відмітками поштового відділення за закінченням терміну зберігання (а.с. 52. 61); отримання 02.07.2019 року копії ухвали від 14.06.2019 року про відкриття провадження та свідоме невиконання ним обов`язку щодо подання відзиву й доказів на підтвердження обставин, що мають значення для справи та вважаючи причини неявки відповідача неповажними й не приймаючи в зв`язку з цим до уваги долучені до вищевказаної заяви докази, суд першої інстанції не безпідставно не врахував і не надав належної правової оцінки встановленій ним же в даній справі обставині при прийнятті рішення про розлучення, що відповідач фактично не проживає з позивачем за однією адресою з жовтня 2018 року; не з`ясував у позивача, ким саме була одержана судова повістка про виклик відповідача у підготовче судове засідання (а.с. 38), що надсилалася за адресою позивача, а також фактичне місце його проживання, яке не могло не бути відомим позивачу з огляду, що таким є квартира батьків відповідача, розташована у тому ж самому будинку, у якому проживає позивач; не врахував, що повернення судових повісток з відмітками за закінченням терміну зберігання (а.с. 52-53, 60-61) не може вважатися належним повідомленням сторони про час і місце проведення судового засідання; не врахував поданої 06.09.2019 року представником відповідача за дорученням заяви від імені ОСОБА_1 (а.с. 45) про відкладення розгляду справи з поважних причин (відсутності на території України) та, на думку колегії суддів, дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для прийняття долучених ним до заяви про перегляд заочного рішення доказів і надання їм належної правової оцінки з урахуванням вимог ст. 182 СК України.

Так, беручи до уваги встановлену судом першої інстанції обставину не проживання сторін з жовтня 2018 року разом, яка ними не оспорюється, факт проживання відповідача за іншою адресою (в іншій квартирі того ж будинку, що проживає позивач), відсутність відомостей належного повідомлення про місце і час проведення судових засідань, перебування його за межами України під час розгляду справи в суді (про що суд було письмово повідомлено його представником), колегія суддів приходить до висновку про підставність його доводів щодо неотримання судової повістки про розгляд справи та можливість дослідження апеляційним судом долучених до заяви про перегляд заочного рішення доказів, які суттєво впливають на розмір призначених аліментів.

З урахуванням наявних у справі доказів, які підтверджують, що відповідач ОСОБА_1 має неповнолітню доньку від першого шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої ним за рішенням суду сплачуються аліменти, розмір яких на даний час складає 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 100); батько відповідача є особою пенсійного віку, хворіє цукровим діабетом 2-го типу середньої важкості. В зв`язку з чим потребує постійного підтримуючого лікування (а.с. 103), що судом першої інстанції при вирішенні питання про перегляд заочного рішення щодо розміру призначених відповідачу аліментів, безпідставно не було враховано, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині розміру визначеної судом частки аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 слід змінити, зменшивши розмір такої частки з 1/3 до 1/5 усіх видів доходів відповідача щомісячно, який з урахуванням вимог .

При цьому, при визначенні апеляційним судом розміру частки, яка, з урахуванням відсутності відомостей про отримані відповідачем офіційно доходи, в перерахунку на грошову суму з урахуванням офіційних даних Головного Управління статистики у Тернопільській області (8 275 грн за видами економічної діяльності, на що міститься посилання в апеляційній скарзі) складатиме орієнтовно 1 655 грн. щомісячно (8 275 : 5 = 1 655), приймається до уваги те, що не зважаючи на звільнення відповідача після пред`явлення даного позову з роботи та неотримання офіційних доходів, в суду відсутні підстави вважати неможливим сплачувати ним аліменти в такому розмірі, так як останній, як мінімум з 06.09.2018 року до 01.12.2019 року був відсутнім на території України, а період, протягом якого він був відсутнім в сукупності з фактом погашення одноразовими значними платежами наявної заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки від першого шлюбу та відсутність такої заборгованості в подальшому дає суду підстави для висновку, що така відсутність пов`язана саме з працевлаштуванням за кордоном. Що ж стосується вимоги позивача про можливість сплати ним аліментів у розмірі лише 1200 грн. щомісячно, то не зважаючи на встановлений ЗУ Про державний бюджет розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років в сумі 1779 грн., колегія суддів вважає що сума аліментів, яку готовий платити відповідач, не може забезпечити належну реалізацію визначеного ст. 27 Конвенції ООН про права дитини права останньої на необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку рівень життя, в той час як саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а сама по собі відсутність фінансової можливості не може бути підставою для звільнення батьків від виконання такого обов`язку.

Що стосується наявності на утриманні ОСОБА_1 батька-пенсіонера, то за умови ненадання відповідачем інформації про розмір пенсії батька та про відсутність у нього ОСОБА_8 -яких інших доходів, крім пенсії; про наявність чи відсутність інших осіб (рідних братів і сестер), на яких поряд з відповідачем покладено законом обов`язок з утримання непрацездатних батьків, сама по собі наявність у відповідача батька-пенсіонера з хронічною хворобою, на думку колегії суддів, не може суттєво вплинути на розмір призначених йому аліментів.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами скасування судового рішення повністю або частково або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 цієї ж статті порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи те, що одним із доводів апеляційної скарги є посилання апелянта на розгляд справи у його відсутності та неповідомлення його належним чином про дату, час і місце засідання суду, що в ході апеляційного розгляд справи знайшло своє підтвердження, оскільки на встановленої судом обставини не проживання сторін з жовтня 2018 року, висновок про отримання ним особисто судової повістки про проведення підготовчого судового засідання з посиланням на наявну розписку (а.с. 38) є суперечливим, а повернення судових повісток з відміткою відділення поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання не може вважатися належним повідомленням сторони в розумінні вимог процесуального закону, а також не врахування судом усіх обставин, що мають значення для визначення розміру аліментів, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі в частині оскаржених вимог про стягнення аліментів підлягає скасуванню з прийняттям колегією суддів у цій частині нового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_2 та стягнення у її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову й до виповнення дитиною повноліття.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно вимог п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України до числа малозначних закон відносить, у тому числі справи, про стягнення аліментів.

Враховуючи категорію даної справи, яка відноситься до малозначних, така касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 19 ч.6 п. 3; 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 3 п. 3; 381ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 3 п. 2; 390 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 180 ч. 1; 181 ч. 3; 182 ч.ч. 1, 2; 183 ч. 1 Сімейного кодексу України, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2019 року в частині стягнення аліментів скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 травня 2019 року й до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768, 40 грн. судового збору, а також 768, 40 грн. судового збору в дохід держави.

В решті рішення залишити без змін.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Дата складання повного судового рішення 21 травня 2020 року.

Головуючий

Судді