Справа № 510/393/20
Провадження № 2/510/658/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2020 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , діюча від його імені та в його інтересах на підставі довіреності, позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 18.01.2020р.; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_1 ; копія свідоцтва №240 від 10.11.1998р. про право власності на житло; копія договору дарування від 02.12.2009р. Ѕ частини квартири; копії довіреностей сторін у справі.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача ОСОБА_2 ,, зазначивши, що 18.01.2020 р. між нею (від її імені та в її інтересах діяла на підставі довіреності ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 (від його імені та в його інтересах діяла на підставі довіреності ОСОБА_3 ) була досягнута домовленість про купівлю належної йому ј частини квартири АДРЕСА_1 , - за 50 000 грн. 18.01.2020р. представники сторін уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка, діюча через свого представника, передала відповідачу, діючому через свого представника, обумовлену суму, а ОСОБА_3 передала документи на квартиру. У майбутньому відповідач пообіцяв позивачці засвідчити договір купівлі-продажу частини нерухомості в нотаріальному порядку.

Після вчинення правочину позивачка організувала догляд за придбаною нерухомістю в цілому (інші ѕ частини нерухомості належать на праві власності позивачці), сплачує всі необхідні комунальні платежі, мешкає там. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталася до відповідача, однак ОСОБА_2 від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивачки про зустріч не реагував, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, представник відповідача пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (18.01.2020р.) відповідач не рахувався зареєстрованим власником ј частини квартири, а фактично володів нею, так як, набувши право власності на частку у нерухомості на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1998р., не зареєстрував своє право у відповідному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на частину квартири на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 18.01.2020р. було укладено від імені продавця, який на той час не був зареєстрованим власником ј частини нерухомості. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивачка ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж ј частини квартири АДРЕСА_1 , вона не знала і не могла знати про те, що ОСОБА_2 не мав права на відчуження нерухомості, у зв`язку із тим, що він на той час належним чином не оформив право власності на неї. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану частину нерухомості, як добросовісним набувачем.

Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачем (діючими через представників) була досягнута домовленість про купівлю-продаж ј частини нерухомості, згідно якої відповідач продав, а позивачка купила ј частину квартири АДРЕСА_1 за 50 тис. грн. 18.01.2020р. позивачка передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачці документи на ј частину квартири (які були в наявності) за цією адресою, звільнив належну йому житлоплощу . Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулася до суду із відповідним позовом.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо ј частини квартири та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на ј частину квартири за позивачкою як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 10.10.2003р., КПП НОМЕР_2 ) право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник