Справа № 2-1378/2006
Провадження № 6/263/98/2020
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р АЇ НИ

25 березня 2020 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Томіліна О.М., при секретарі Астаховій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Чистової О.Г. про примусове проникнення до житла боржника-фізичної особи,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшло подання державного виконавця Центрального ВДВС у м.Маріуполі Чистової О.Г. про примусове проникнення до житла боржника-фізичної особи ОСОБА_1 , а саме: до квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні Центрального ВДВС у м.Маріуполі знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1378/2006 від 01.10.2018, виданого Жовтневим районним судом м.Маріуполя про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до повноліття дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 09.03.2006. Перевіркою майнового стану боржника, встановлено, що за боржником зареєстровано 1/1 частку квартири АДРЕСА_1 , тому державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника. Для подальшого вионання рішення суду необхідно провести опис майна боржника, а саме вказаної квартири та винести постанову про опис та арешт майна боржника, однак боржник відмовляється пускати державного виконавця до квартири для проведення виконавчих дій. Заборгованість за виконавчим провадженням станом на 01.02.2020 складає 204 541,00 грн.

Державний виконавець у судове засідання не з`явилась, в заявленому поданні просила розглядати справу без її присутності.

Згідно з частиною 2 статті 439 ЦПК України суд розглядає подання без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Дослідивши матеріали подання, суд вважає, його таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 4 та 13 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі за текстом - Закон) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Також надано право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно зі ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України)

Кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України)

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Згідно із статтею 2 Закону однією із основних засад здійснення виконавчого провадження є законність.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із статтею 28 Закону постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, матеріали подання не містять даних про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, де йому запропоновано виконати судове рішення. Також, суду не надані копії викликів до державного виконавця та попереджень, а також доказів їх вручення боржнику. Таким чином, суд позбавлений можливості зробити висновок про дійсну відмову боржника від виконання судового рішення в добровільному порядку, оскільки зазначені документи не підтверджують отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Більше того, у заявленому державним виконавцем поданні та долучених до нього процесуальних рішеннях і документах, зокрема: постанові про відкриття виконавчого провадження від 20.04.2018, постанові про арешт майна боржника від 20.04.2018, актах державного виконавця від 01.10.2018 та від 04.06.2019, вказано про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до повноліття дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 09.03.2006. Натомість із долученого до справи виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом міст Маріуполя Донецької області від 14.06.2018 по справі №2-1378/200, вбачається, що аліменти стягнуто з ОСОБА_1 не на утримання ОСОБА_2 , а на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 09.03.2006, що ставить під сумнів належність представлених виконавцем письмових доказів.

Крім цього, в заявленому поданні державний виконавець ставить перед судом питання про примусовий вхід до квартири АДРЕСА_1 , однак з акту, складеного державним виконавцем 04.06.2019 вбачається, що, зі слів сусідів, у зазначеній квартирі тривалий час ніхто не мешкає.

Проникнення до житла є крайньою мірою при примусовому виконанні рішення суду та суд може задовольнити подання про примусове проникнення до житла лише у випадку з`ясування всіх обставин, які мають значення для його вирішення.

За таких підстав суд вважає, що подання про примусовий вхід до квартири АДРЕСА_1 є необґрунтованим, суперечливим та не підлягає задоволенню, оскільки примусове проникнення до житла боржника буде порушувати гарантовані Конституцією права щодо недоторканності житла власників квартири, а державним виконавцем не дотримано порядок здійснення виконавчого провадження та повідомлення боржника про його відкриття, не вжито достатньо заходів для безперешкодного входження до житла боржника та належного виклику боржника до державного виконавця, не представлено достатніх належних та допустимих доказів в підтвердження законності примусового входження до житла особи боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст. 439 ЦПК України, статтями 18, 28 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Чистової О.Г. про примусове проникнення до житла боржника-фізичної особи, відмовити.

Ухвала набирає законно сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Суддя: О.М.Томілін