ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3100/20 Справа № 182/9440/18 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Національного університету «Одеська юридична академія»

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року

у цивільній справі за позовом Національного університету «Одеська юридична академія» до ОСОБА_1 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року Національний університет «Одеська юридична академія» звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 08.12.2009 року до Національного університету «Одеська юридична академія» як правонаступника Нікопольського юридичного факультету Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, за договором лізингу, укладеним 09.06.1998 року (зі змінами) між ВАТ «Нікопольбуд» та Нікопольським юридичним факультетом Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, перейшло право власності на будівлю навчального корпусу за адресою: АДРЕСА_1 .

14.03.2017 року відповідно до запису № 149 додатку до наказу Міністерства освіти і науки № 394 «Про закріплення державного майна за НУ «ОЮА» зазначену будівлю закріплено за університетом на праві господарського відання.

Реалізуючи права власника, у вересні 2018 року позивач звернувся до КП «НМБТІ» для виготовлення нового технічного паспорту, де йому було повідомлено про те, що нерухомість за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду від 11.11.2011 року.

На підставі викладеного, позивач просив визнати за ним право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2376,0 кв.м.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року у позові відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Національний університет «Одеська юридична академія», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, визнати за Національним університетом «Одеська юридична академія» право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2 576,0 кв.м.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки усім обставинам справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, що Національний університет «Одеська юридична академія» виконав всі умови договору лізингу, сплатив обумовлені договором платежі, набув права власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , яка, відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки № 394 від 14.03.2017 року «Про закріплення державного майна за НУ «ОЮА», закріплена на праві господарського відання за НУ «ОЮА» та знаходиться у нього на балансі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.07.1998 року між ВАТ «Нікопольбуд» та філією Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, Нікопольський юридичний факультет, укладено договір № 20 фінансового лізингу з правом наступної передачі у власність належної ВАТ «Нікопольбуд» адміністративно-господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-17).

14.04.2000 року між ВАТ «Нікопольбуд» та Харківським державним педагогічним університетом ім. Г.С. Сковороди підписано нову редакцію договору № 20 (а.с.26).

За змістом п. 1.3 Договору від 09.07.1998 року, п.4.1. Договору від 14.04.2000 року об`єкт лізингу включається до балансу лізингоотримувача (університету) з моменту передачі, яка оформлюється актом прийому-передачі, підписаним сторонами.

Між тим, матеріали справи не містять жодних актів прийому-передач спірної житлової будівлі.

24.12.2007 року між лізингодавцем зазначеної будівлі, яким відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду № 31/73-07 від 15.05.2007 року виступало ТОВ «Київ», та Одеською національною юридичною академією, яка була правонаступником Нікопольського юридичного факультету Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, укладено Додаткову угоду № 4 до договору лізингу №20 від 14.04.2000 року (а.с.31-33).

Національний університет «Одеська юридична академія» вважає, що, виконавши всі умови договору лізингу, сплативши обумовлені договором платежі, набув права власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , яка, відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки № 394 від 14.03.2017 року «Про закріплення державного майна за НУ «ОЮА», закріплена на праві господарського відання за НУ «ОЮА» та знаходиться у нього на балансі (а.с.18-25, 42).

Інших належних доказів про набуття позивачем права власності на спірне майно останнім не надано.

Посилання позивача лише на договір лізингу, довідку про перебування приміщення на балансі та Наказ про закріплення державного майна за НУ «ОЮА» не є документами, які підтверджують право власності на нерухоме майно.

Згідно повідомлення КП «Нікопольське МБТІ» № 998 від 27.09.2019 року, станом на 31.12.2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в цілому за ОСОБА_1 на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду від 11.11.2011 року (а.с.96).

Як вбачається зі змісту даної ухвали, право власності на адміністративно-господарську будівлю ВАТ «Нікопольбуд» за адресою: АДРЕСА_1 перейшло до ТОВ «Київ» 26.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу (ВСХ № 741957 р.№ 1959), укладеного 22.06.2006 року та посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. 11.11.2011 року Нікопольським міськрайонним судом було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «Київ», за умовами якої за ОСОБА_1 визнано право власності на зазначений об`єкт нерухомості, провадження по справі закрито (а.с.103-104).

Ухвала набула законної сили 22.11.2011 року та 13.12.2011 року КП «Нікопольським МБТІ» видано Витяг про державну реєстрацію прав на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , № витягу 32476449, реєстраційний номер 14350220 (а.с.104,105).

Вказане майно зареєстроване за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкту 116, що підтверджується Витягом від 31.07.2018 року, індексний номер 132665153 (а.с.106).

Таким чином, порушення прав позивача ОСОБА_1 встановлено не було, оскільки на теперішній час останній є єдиним законним власником майна за адресою: АДРЕСА_1 , його право власності є непорушним, набутим на законних підставах та не скасованим.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 321, 328, 346, 386 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові у повному обсязі.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки усім обставинам справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, що Національний університет «Одеська юридична академія» виконав всі умови договору лізингу, сплатив обумовлені договором платежі, набув права власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , яка, відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки № 394 від 14.03.2017 року «Про закріплення державного майна за НУ «ОЮА», закріплена на праві господарського відання за НУ «ОЮА» та знаходиться у нього на балансі, не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.ч. 1, 2 ст.95 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно матеріалів справи, Національний університет «Одеська юридична академія» наполягає на тому, що він виконав всі умови договорів лізингу, укладеного між ним та лізингодавцем 09.07.1998 року, 14.04.2000 року та 24.12.2007 року, сплативши обумовлені договором платежі, набув права власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , яка, відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки № 394 від 14.03.2017 року «Про закріплення державного майна за НУ «ОЮА», закріплена на праві господарського відання за НУ «ОЮА» та знаходиться у нього на балансі.

За змістом п. 1.3 Договору від 09.07.1998 року, п.4.1. Договору від 14.04.2000 року об`єкт лізингу включається до балансу лізингоотримувача (університету) з моменту передачі, яка оформлюється актом прийому-передачі, підписаним сторонами.

Проте, матеріали справи не містять жодних актів прийому-передачі спірної будівлі, на підставі якого й повинно було відбутися передання майна на баланс лізингоодержувача.

Факт відсутності акту прийому-передачі спірної будівлі позивачем не спростований. До суду апеляційної інстанції належних доказів також не надано.

Між тим, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2018 року, право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.11.2011 року.

Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області в ухвалі від 11.11.2011 року встановлено, що 17 лютого 2000 року між Відкритим акціонерним товариством «Нікопольбуд» та позивачем ОСОБА_1 був укладений Договір фінансового лізингу № 19 про передачу останньому на умовах фінансового лізингу адміністративно-господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Договором фінансового лізингу № 19 від 17.02.2000 на позивача як на лізингоодержувача за договором було покладено обов`язок сплатити на користь ВАТ «Нікопольбуд» як лізингодавця суму в розмірі 300 000 грн, яка згідно встановлених судом обставин та досліджених доказів, була сплачена на користь останнього.

Згідно п. 2.1. Договору фінансового лізингу № 19 від 17.02.2000 року, право власності на обєкт фінансового лізингу набувається лізингоодержувачем після сплати повної вартості обєкта лізингу, але не раніше 25 січня 2011 року.

10 вересня 2008 року була припинена державна реєстрація юридичної особи Відкритого акціонерного товариства «Нікопольбуд» у зв`язку з визнанням його банкрутом. Право на спірний об`єкт перейшло до ТОВ «Київ», яке в подальшому уклало з ОСОБА_1 мирову угоду про визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.11.2011 року набула законної сили 22.11.2011 року та 13.12.2011 року КП «Нікопольським МБТІ» видано Витяг про державну реєстрацію прав на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , № витягу 32476449, реєстраційний номер 14350220 (а.с.104,105).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, правомірність набуття права власності на спірну будівлю ОСОБА_1 підтверджується належними доказами, зворотного позивачем не доведено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньому повному обсязі з`ясував права та обов`язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та, надавши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону та зібраним доказам по справі.

Інші доводи позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Національного університету «Одеська юридична академія» - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова