Єдиний унікальний номер 741/25/19
Провадження № 2/741/65/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 10 березня 2020 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Качан О.В.,

позивача, її представника - адвоката Ващенко М.О.

та представника відповідача Трутня М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом, мотивуючи його тим, що з 1981 року по 2000 рік вона працювала у Носівському райагробуді та відповідно до рішення адміністрації і профспілкового комітету даного підприємства від 10 червня 1993 року (протокол № 6) їй було виділено квартиру в новозбудованому будинку в АДРЕСА_1 . Рішення підприємства було затверджено рішенням Носівської міської ради Чернігівської області № 84 від 16 липня 1993 року. 11 січня 1994 року їй (позивачу) було видано ордер № 346 на право зайняття двохкімнатної квартири. Починаючи з 9 квітня 1994 року і по 10 квітня 2015 року вона (позивач) була зареєстрована та постійно проживала у цій квартирі. У 2015 році у зв`язку із сімейними обставинами вона (позивач) була вимушена виписатися з цієї квартири. Наприкінці 2015 року вона (позивач) хотіла знову зареєструвати своє місце проживання за вказаною адресою, але їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю права власності на квартиру. Вона (позивач) неодноразово зверталася до органу приватизації Носівської міської ради Чернігівської області із заявою щодо надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_2 , але їй було відмовлено у зв`язку із тим, що даний будинок не перебуває на балансі міської ради. Увесь цей час право власності на цю квартиру ні за ким не зареєстровано. З першого дня вселення до квартири і до цього часу вона (позивач) сплачує комунальні платежі, несе всі інші витрати, пов`язані з її утриманням, робить поточні та капітальні ремонти, облаштувала квартиру меблями та всім необхідним для життя, зберігає в ній свої речі. У зв`язку з тим, що вона (позивач) не є власником квартири, у неї виникає ряд труднощів, щодо користуванням, розпорядженням цим майном: не може підключити індивідуальне опалення до квартири; не може оформити субсидію на компенсацію комунальних послуг; не може зареєструвати своє місце проживання та місце проживання свого сина.

ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти задоволення позову, пояснив, що позивачу було відмовлено у наданні дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_2 у зв`язку із тим, що вона не перебувала на обліку, як комунальне майно.

Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Ураховуючи положення ст.ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

У судовому засіданні встановлено, що починаючи з 1994 року і до цього часу ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_2 , підтримує її в належному стані, проводить поточні та капітальні ремонти, сплачує комунальні платежі, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, поясненнями учасників справи, та матеріалами справи (а.с. 12-13; 17-31).

З матеріалів справи (а.с. 14-16) вбачається, що на квартиру АДРЕСА_2 виготовлено технічний паспорт.

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що починаючи з 1994 року і по теперішній час ОСОБА_1 добросовісно, відкрито і безперервно володіє квартирою АДРЕСА_2 , а тому стала добросовісним її набувачем.

За таких обставин суд визнає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 47,7 кв. м, житловою площею 26,4 кв. м.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв