Справа № 559/2594/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.,

секретаря судового засідання Протас Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дубно цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що звідповідачем по справі перебуває в шлюбі з 23 серпня 2007 року. Від шлюбу мають двох малолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти зареєстровані та проживають з позивачкою у її житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та перебувають на її утриманні. 13 листопада 2019 року вона подала позов до суду про розірвання шлюбу з відповідачем. Основною причиною розпаду сім`ї послужило те, що відповідач не допомагав з дітьми, не цікавився їхнім життям та інтересами, ігнорував потреби позивачки та матеріально не забезпечував. Він завжди мав постійний та регулярний дохід, перші два роки офіційно працював в ТОН «Укрмолпродукт», а згодом 5 років трактористом в СВГ «Серпанок». Останні 5 років він працює за кордоном, в Польщі, наскільки позивачці відомо офіційно. Вона підзаробляла та підзаробляє, при цьому доглядаючи дітей, адже не може покластись на відповідача навіть у питанні матеріального забезпечення сім`ї. Старша донька ОСОБА_5 навчається в 6 класі, а молодша ОСОБА_6 в 4 класі Семидубського ліцею. Дівчатка потребують багато уваги та матеріальних затрат. Вона сама змушена їх утримувати, тому п`ять місяців тому вперше вирішила поїхати за кордон на заробітк, адже самостійно забезпечити себе та дітей в Україні не змогла. За її відсутності, доньок допомагали доглядати її батьки. Їй самій дуже важко забезпечувати себе та двох маленьких доньок усім необхідним, а відповідач ніяким чином не хоче виконувати свій батьківський обов`язок хоча б щодо часткового матеріального забезпечення.

Враховуючи те, що відповідач завжди мав постійний та регулярний дохід, наразі, як їй відомо, його середньомісячний дохід складає близько 15 000,00 грн., просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 14 листопад 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просить розгляд справи провести без її участі. Окрім того долучила до заяви виписку з медичної картки ОСОБА_4 , як підтвердження того факту, що в дитини є проблеми з зором.

Відповідач в судове засідання також не з`явився. Представник відповідача ОСОБА_7 подав заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідач. Позовні вимоги визнають частково, не заперечують щодо стягнення аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повнолітня, починаючи з 14 листопада 2019 року.

Окрім того, відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що доводи позивачки вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазанчає, що після одруження він дійсно офіційно працював на різних роботах, але зарплата в нього була маленька і у зв`язку із цим після народження дітей він не зміг самостійно забезпечувати потреби дітей та дружини, яка ніде не працювала, тому у 2016 року спільно з позивачкою вирішили, що він поїде на заробітки за кордон, а вона буде доглядати за дітьми. З 2016 року по 2019 рік він періодично їздив за кордон і всі зароблені ним кошти були витрачались тільки на потреби сім`ї. До останнього часу відносини в їхній сім`ї були добрі, вони спільно вирішували всі проблеми та проживали в атмосфері поваги та розуміння. Однак в червні 2019 року, в той час коли він був за кордоном, позивачка сказала, що хоче поїхати на місяць в Польщу на сільськогосподарські роботи. Він погодився на це, однак через деякий час взнав, що вона там стала йому зраджувати, тому він забрав її з Польщі та завіз додому. Коли в грудні 2019 року він повернувся додому, то позивачка його не впустила в житловий будинок і в присутності поліцейських дозволила забрати тільки особистий одяг та деякий інструмент.

Він не заперечує той факт, що мало приділяв часу вихованню дітей, але це було пов`язано тільки з тим, що він був змушений працювати, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для їх утримання, оскільки в сім`ї працював він один і ніхто матеріальної допомоги не надавав. Категорично заперечує той факт, що його середньомісячний заробіток становить 15000,00 грн. З цього приводу зазначає, що дійсно в 2017 році він виготовив дозвіл на тимчасове проживання в Польщі, щоб мати можливість офіційно там працювати. Однак він не постійно там працював, а відпрацювавши 2-3 місяці приїжджав на 1-2 місяці додому. Крім того постійної роботи за кордоном в нього не було, і іноді будучи в Польщі, йому приходилось деякий час жити там без роботи. Таким чином його середньомісячний заробіток був вдвічі менший. На даний час термін дії дозволу на тимчасове проживання в Польщі вже закінчився і у зв`язку із цими сімейними негараздами відповідач більше не має наміру знову їхати на роботу в Польщу, а буде шукати роботу в Україні. В даний час відповідач матеріально не забезпечений, оскільки проживає в своїх батьків, позивачка залишила собі всі речі, що були придбані ними за 12 років спільного проживання, йому залишила тільки особистий одяг та деякі інструменти.В нього не має нерухомого та рухомого майна, та будь якого іншого майна крім особистого одягу, який йому віддала позивачка. Грошових заощаджень також не має. На даний час він офіційно ніде не працює, а заробляє тимчасовими заробітками. Усвідомлюючи свій обов`язок утримувати неповнолітніх дітей, не відмовляється цього робити, однак розмір аліментів, який просить позивачка стягувати дуже великий і він фінансово не спроможний сплачувати такі кошти. На даний час має можливість добровільно сплачувати аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що сторони перебуваютьу шлюбі, зареєстрованому 23.08.2007 виконкомом Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с. 7).

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками зазначені сторони по справі, згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 5).

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками зазначені сторони по справі, згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 (а.с. 6).

Згідно довідки Семидубської сільської ради № 984 від 12 листопада 2019 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також батьком та братом (а.с. 8).

Як зазначено у довідках № 182 та № 183 від 12 листопада 2019 року, ОСОБА_3 навчається в 6 класі, ОСОБА_4 навчається в 4 класі Семибудського ліцею (а.с. 10).

ОСОБА_4 має діагноз міопія, далекозорість, про що зазначено у виписці з медичної картки.

13 листопада 2019 року позивачкою подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу з відповідачем (а.с. 11-12).

ОСОБА_1 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування (а.с. 16, 17).

Згідно інформації Держприкордонслужби від 24 грудня 2019 року відповідач періодично перетинав кордон України у період з 23 грудня 2014 року по 23 грудня 2019 року.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачка не надала відповідних доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно, на кожну дитину, а також рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідач є працездатним, фізично здоровим, позовні вимоги частково визнає, тому суд вважає, що є підстави для призначення аліментів у розмірі 1000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, оскільки дана сума не буде завищена в нинішніх умовах проживання.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як зазначено у ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно наданого договору, розрахунку та квитанції до прибуткового касового ордеру № 45, витрати позивачки на правничу допомогу склали 1839 грн. 20 коп. (а.с. 18-22).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з наведеного, з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1839, 20 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст. 141 ЦПК України 768 гривень 40 копійок судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 137, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 180-185 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1000 (одна тисяча) грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 14 листопада 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язанні з оплатою правничої допомоги адвоката у розмірі 1839 (одна тисяча вісімсот тридцять дев`ять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави (в особі Державної судової адміністрації України) 786 (сімсот вісімдесят шість) гривень 40 копійок судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р.В. Ралець