Справа № 431/1853/19
Провадження № 2/431/17/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі: головуючого-судді Воронкіна О.А.,

за участі секретаря Савкової Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Старобільського районного суду з вказаним позовом у якому зазначила, що 12.07.2014 між нею та відповідачем укладено шлюб, який не розірвано, хоча фактично спільне проживання з відповідачем припинено з серпня 2018 року. Сторони проживають в різних країнах. Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стосовно реєстрації місця проживання другої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то при реєстрації його місця проживання в органах виконавчої влади Старобільської міськради, було надано засвідчену відповідним і належним чином згоду батька дитини на постійну реєстрацію за місцем проживання позивача ( АДРЕСА_1 ). Сторони не дійшли згоди щодо місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який також проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач категорично відмовляється надати згоду на реєстрацію та визначення місця проживання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем. Позивач вважає, що в інтересах малолітнього сина проживати саме з нею, а не з його батьком (відповідачем по справі), оскільки в силу віку дитина потребує материнської опіки, умови проживання відповідають його потребам, що підтверджується відповідним актом обстеження умов проживання та виховання малолітньої дитини, дитина відвідує комунальний дошкільний навчальний заклад №5 «Незабудка» м. Старобільськ, дитиною набуто громадянство України, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому весь свій час присвячує дітям, батьки позивача є приватними підприємцями та забезпечують її та дітей матеріально та допомагають з дітьми. Відповідач не має постійного та достатнього доходу для матеріального забезпечення умов проживання, мешкає у квартирі, яка не облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини. Також позивач зазначила, що вона позитивно характеризується за місцем проживання, не вживає алкоголь та не палить, добре відноситься до дітей. Вважає за необхідне у судовому порядку встановити місце проживання малолітньої дитини разом із матір`ю.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, надала письмову заяву, в якій просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. В рамках доручення про здійснення окремих процесуальних дій, яке виконував Димитровський районний суд м. Костроми РФ, надав заперечення на позов, в якому вказав, що не визнає позовні вимоги з підстав того, що бажає, щоб його дитина ОСОБА_3 проживав разом з ним, бо не має можливості в`їхати на територію України. Вважав, що позивач вивезла його сина на територію України без його відома, він не має можливості бачити сина. Виконати батьківські обов`язки стосовно сина зможе тільки за умови, що син буде проживати з ним разом. Зазначив, що в м. Кострома Російської Федерації його син також матиме можливість відвідувати дитячі дошкільні заклади та кружки.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Старобільської райдержадміністрації Старобільського району Луганської області у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника та просив прийняти рішення відповідно до чинного законодавства України в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши у судовому засіданні сторони, дослідивши представлені докази, суд приходить наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Сімейне законодавство України не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю, адже відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Але при цьому суд зобов`язаний враховувати принцип 6 Декларації прав дитини, відповідно до якого малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації. Тому для правильного вирішення спору необхідно встановити наявність або відсутність таких обставин, адже вказаний принцип на думку суду не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається беззаперечна перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Винятковість обставин, про яку йдеться в Декларації, за наявності яких дитина може бути розлучена з її матір`ю, є оціночним поняттям, винятковість цих обставин, як і наявність обставин, зазначених у ст. 9 п. 1 Конвенції, повинні встановлюватися в результаті з`ясування обставин справи, оцінки доказів у сукупності відповідно до цивільного процесуального закону. При цьому, повинні враховуватися правила щодо змагальності цивільного процесу, рівності сторін, диспозитивності, обов`язку сторін належно довести обставини, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, свідоцтво про укладення шлюбу від 12.07.2014, видане управлінням ЗАГС Костромської області, Російської Федерації (а.с.24-25) .

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Згідно копії свідоцтва №1375 про реєстрацію за місцем проживання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований у АДРЕСА_2 (а.с.15).

Згідно копії довідки №329 Управління УДМС у Луганській області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ярославль Російської Федерації, набув громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» (а.с.18).

Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання, від 09.08.2017 №860, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).

Згідно копії акту обстеження умов проживання і виховання малолітньої дитини, за адресою : АДРЕСА_1 , мати дитини ОСОБА_5 - ОСОБА_1 проживає в будинку ОСОБА_6 (дідусь дітей) з ІНФОРМАЦІЯ_4 2018 року. Будинок з сучасним ремонтом, побутовою технікою. У ОСОБА_7 є власна кімната, з ліжком та необхідними меблями та іграшками відповідно до віку дитини. Для дітей маються всі умови для належного виховання, проживання та повноцінного розвитку, достатньо життєвого простору для проведення дозвілля, сну та відпочинку (а.с.10).

Батько дітей ОСОБА_2 , 1986 року народження є громадянином Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 59-61).

Між батьками не досягнуто згоди стосовно місця проживання дитини.

Згідно із ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

У відповідності до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У принципі 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Встановлено, що позивач та відповідач мешкають окремо. Син ОСОБА_8 , 2016 року народження проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов позивача, за місцем проживання створені належні умови для проживання та виховання дітей.

З огляду на зазначені обставини, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітнього сина, не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи, вимоги позивача про визначення місця проживання дитини, відповідають вимогам закону та підлягають задоволенню.

На підставі ст.64 Конституції України, принцип 6 Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ратифікованою ВРУ за № 789 від 27.02.1991 року, ст.ст. 19, 141, 160, 161 СК України, керуючись ст.ст. 3-13, 19, 23, 76-81, 141, 259 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.

Визначити місце проживання та реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ярославль Ярославської області Російської Федерації з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старобільський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя О.А. Воронкін