ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 4823/693/20

Апеляційне провадження № 22вк/4823/7/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

розглянувши заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 23 вересня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 23 вересня 2019 року.

Вказаним рішенням третейського суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 500366397 від 24.04.2013 року, а саме: за кредитом-51852,49 грн., за нарахованими відсотками - 2.15 грн., комісії - 7390,35 грн., штраф - 2400 грн. та судові витрати в сумі 400 грн.

Згідно із ст. 483 ЦПК України та ст.. 56 Закону України «Про третейські суди» АТ «Альфа-Банк» просив постановити ухвалу про видачу виконавчого листа на примусове виконання зазначеного рішення третейського суду.

В судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності учасників справи, відповідно до приписів ч.11 ст. 128, ч.1 ст. 223 та ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, третейську справу № 2084-1/717/14, апеляційний суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що 24 квітня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений договір № 500366397, за умовами якого ПАТ «Альфа-Банк зобов`язалось надати позичальнику кредит у сумі 64264 грн. на строк користування - до 20 квітня 2016 року та цільовим призначенням - для власних потреб, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом.

Умови кредитного договору містять третейську угоду (п. 6), згідно якої сторони дійшли згоди, що всі спори між сторонами, що виникають за цим договором підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту.

Перевіряючи аргументи заяви, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, у зв`язку з чим ПАТ «Альфа-Банк» 11 липня 2014 року звернулось за захистом своїх прав до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 23 вересня 2019 року, ухваленим у складі третейського судді Нечай М.В., позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 500366397 від 24.04.2013 року, а саме: за кредитом-51852,49 грн., за нарахованими відсотками - 2.15 грн., комісії - 7390,35 грн., штраф - 2400 грн. та судові витрати в сумі 400 грн.

Пункт 4 статті 4 ЦПК України зазначає, що угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що кредитний договір, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з її підприємницькою чи професійною діяльністю, або виконанням обов`язків найманого працівника, є споживчим, а відтак правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, не можуть бути предметом третейського розгляду відповідно до приписів п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейської угоди чи застереження в договорі.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц, де Велика Палата вказала, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду.

Провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів визначено главою 4 розділу IX ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 485 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу.

Перевіряючи аргументи заяви, апеляційним судом встановлено, що рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» про стягнення суми боргу за договором про надання споживчого кредиту ухвалено 23 вересня 2019 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону України «Про третейські суди».

Пунктом 2 частини 1 статті 486 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до наявних в матеріалах справи належних і допустимих документальних доказів, ОСОБА_1 є боржником за споживчим кредитом, а відтак справа про стягнення з неї заборгованості не підвідомча третейському суду відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Отже, судом встановлено, що є підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, визначені ст. 486 ЦПК України.

Враховуючи викладене, заява АТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 23 вересня 2019 року не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 485, 486, 487 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 23 вересня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, але може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя Чернігівського

апеляційного суду В.С. Губар