Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

"02" березня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Медведської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Житомирської міської ради, про надання дозволу на тимчасові поїздки за межі України неповнолітній дитині без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Корольовського районного суду м.Житомира з позовною заявою, у якій просить надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасові виїзди громадянина України - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон до Республіки Польща, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , у період з 01.02.2020 до 30.01.2025 року.

В обґрунтування вимог зазначає, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем. Позивач вказує, що піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток сина. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, тривалий час проживає за кордоном, внаслідок чого позивач не має можливості отримати від нього дозвіл на виїзд за межі України сина.

За період з 2015-2019 роки позивач неодноразово їздила до Республіки Польща, а саме до м.Поладово Познанського воєводства, де на підставі договору виконувала роботу. На цей час позивач орендувала квартиру. Вважає, що дитина в цей час може перебувати разом з нею, відвідувати дитячий садок.

На підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21.05.2018 року було дозволено тимчасові поїздки за межі України до Республіки Польща неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері ОСОБА_2 без письмової згоди і супроводу батька ОСОБА_2 у період з 1 липня 2018 року по 30.06.2019 року. Позивач разом з сином перебувала у Республіці Польща, де син відвідував дитячий садок у Сміглі . По закінченні наданого судом дозволу позивач з сином повернулися на Україну. Зважаючи на необхідність виїздів за межі України та в інтересах дитини для його гармонійного розвитку змушена звернутися до суду.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 08.01.2020 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.31-32).

У судове засідання представник позивача не з`явився, згідно поданої через канцелярію суду заяви просить розглядати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.43).

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування у судове засідання не з`явилась, згідно поданої заяви просить розглядати справу у її відсутності (а.с.46).

Відповідач відзив на позов до суду не надав, копія ухвали про відкриття провадження від 08.01.2020 разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за останнім відомим місцем проживання відповідача (а.с.34). Крім того, відповідача повідомлено про дату час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 03.02.2020 (а.с.41).

У судові засідання 03.02.2020 та 02.03.2020 відповідач не з`явився.

Відповідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Таким чином відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що сторони по справі мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 23.04.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.7).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 05.06.2013 року шлюб, зареєстрований 31.12.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 2177, між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.8).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 21.05.2018 дозволено тимчасові поїздки за межі України до Республіки Польща неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері ОСОБА_2 , без письмової згоди і супроводу батька ОСОБА_2 у період з 1 липня 2018 року по 30 червня 2019 року (а.с.11).

Як вбачається з довідки від 05.06.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував дитячий садок у Сміглі, Республіка Польща (а.с.17).

Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, строк дії якого закінчується 16.03.2022 року (а.с.20).

Позивач має дозвіл тип А №13145/19 на роботу іноземця на території Республіки Польща (а.с.14-15).

Законом України від 14.07.2016 р. №1474-VIII внесено зміни до Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" та вилучено з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Також пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ст.ст.141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

У Постанові від 04.07.2018 у справі №712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №235/139/16-ц (№6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у

супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

Вирішуючи питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон суд враховує, що дитина перебуває на вихованні та утриманні матері та має можливість забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; ОСОБА_3 відвідував дитячий садок у м.Сміглі, проживає разом з матір`ю, тому надання дозволу на тимчасові виїзди дитини з матір`ю до Республіки Польща відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Проте, Велика Палата Верховного Суду України у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/17 також наголосила, що дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Відповідно до п.4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 року, особам, які не досягли 18-річного віку, паспорт для виїзду за кордон оформляється на чотири роки.

На час розгляду справи у сина сторін ОСОБА_3 є діючий паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тому суд вважає, що дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_3 за кордон без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 слід надати протягом строку дії паспорта, тобто до 16.03.2022 року.

Таким чином, наявні достатні правові підстави для часткового задоволення позову та надання ОСОБА_2 дозволу на тимчасові виїзди громадянина України - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон до Республіки Польща протягом строку дії паспорта громадянина України ОСОБА_3 для виїзду за кордон, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-91, 258, 259, 265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасові виїзди громадянина України - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон до Республіки Польща протягом строку дії паспорта громадянина України ОСОБА_3 для виїзду за кордон до 16.03.2022 року, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом,

не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач :

ОСОБА_1

проживаюча за адресою:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач :

ОСОБА_2 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору:

Служба у справах дітей

Житомирської міської ради

місцезнаходження за адресою:

м. Житомир, майдан С.П. Корольова, 4/2

.

Повний текст рішення складено 24.03.2020 року.

Cуддя Н. М. Анциборенко