Ухвала

19 березня 2020 року

м. Київ

справа № 444/658/18

провадження № 61-3768ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок злочину,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

(далі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок злочину.

Позов мотивовано тим, що 21 серпня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі-ДТП) за участю автомобіля «КАМАЗ-55102», під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля «ВАЗ-1112», під керуванням ОСОБА_1 . За фактом вказаної ДТП вироком Жовківського районного суду Львівської області від 17 листопада 2016 року. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України). У результаті ДТП

ОСОБА_6 згідно з висновком експерта судово-медичної експертизи від 02 вересня 2016 року № 105/2016, отримала тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до її смерті. Відповідальність власника автомобіля марки «КАМАЗ 55102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент вчинення ДТП забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 09 липня 2016 року АЕ/8889584 в

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Потерпілий ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії з відповідним повідомленням та із заявами про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю ОСОБА_6 , на що страховик погодився здійснити страхове відшкодування у розмірі 125 000,00 грн, проте виключно на умовах, викладених у протоколі узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 21 червня 2017 року, вказавши, що це максимально вигідні умови, на які позивач може розраховувати, та що в іншому разі його сім`я може не отримати і такого відшкодування. Зважаючи на той факт, що з моменту ДТП минуло вже близько року, ОСОБА_1 був переконаний представниками страхової компанії, що погодитись на вказані умови для нього є єдиним шляхом отримати принаймні якогось відшкодування, а тому ним, підписаний вказаний протокол узгодження на запропонованих страховою компанією умовах.

Крім цього, внаслідок ДТП, яка сталася 21 серпня 2016 року водій автомобіля

«ВАЗ-1112», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримав струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, перелом кісток носа, забої та садна правого ліктьового та колінного суглобів, правого плеча, внаслідок чого перебував на стаціонарному лікуванні в Жовківській центральній районній лікарні із 22 серпня до 03 вересня 2016 року, що підтверджується випискою № 5391; перебував на стаціонарному лікуванні в Жовківській центральній районній лікарні

із 09 по 15 вересня 2016 року із скаргами на болі у нирках, що із значною вірогідністю спричинено внаслідок отриманих забоїв у ДТП; перебував на стаціонарному лікуванні в Жовківській центральній районній лікарні з 15 по 25 грудня 2016 року з метою виправлення носової переділки та порушення носового дихання, що викликано переломом носа у ДТП. Сукупні витрати на купівлю медичних препаратів для лікування ОСОБА_1 складають 2 563,17 грн, що підтверджується відповідними касовими чеками.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 11 квітня 2017 року № 98, вартість майнового збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля «ВАЗ-1112», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження під час ДТП, в цінах на момент проведення дослідження, становила 101 536,45 грн.

Крім цього зазначає, що у зв`язку з тим, що автомобіль марки «КАМАЗ 55102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальності

від 09 липня 2016 року АЕ/8889584 у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_1 звернувся до вказаної страхової компанії з відповідним повідомленням та із заявами про виплату страхового відшкодування. Однак, страховик відмовився здійснювати відшкодування шкоди за полісом від 09 липня 2016 року АЕ/8889584 у розмірі вартості знищеного транспортного засобу «ВАЗ-1112», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент вчинення ДТП відповідно до висновку експерта, вказавши, що у жодному разі не виплатить таку суму відшкодування та запропонував позивачу відшкодування у розмірі 72 500,00 грн, проте виключно за умови підписання наданого протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 01 вересня 2017 року, вказавши, що це максимальна виплата, на яку він можу розраховувати. Представники страхової компанії переконали позивача у тому, погодитись на вказані умови для останнього є єдиним шляхом отримати принаймні якесь відшкодування за його знищений автомобіль, а тому позивач підписав вказаний протокол. Таким чином ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не виплатило ОСОБА_1 різницю завданої майнової шкоди у розмірі: 29 036,56 грн (101 536,45 грн - 72 500,00 грн), з урахуванням страхового ліміту у

розмірі 100 000,00 грн - 28 036,56 грн.

Враховуючи наведене вище та умови, за яких укладені вказані протоколи узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування, які очевидно суперечили його інтересам та його внутрішній волі, позивач просив визнати недійсним

пункти 3, 4 протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 21 червня 2017 року та пункти 3, 4 протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 01 вересня 2017 року.

Окрім цього, беручи до уваги суму відшкодування (боргу) у розмірі 72 500,00 грн, яка зазначена в протоколі узгодження розміру та здійснення страхового відшкодування від 01 вересня 2017 року, за період із 20 грудня 2016 року до 31 серпня 2017 року

3 відсотків річних, що є штрафними санкціями за прострочення виконання зобов`язання, складають 1 514,00 грн, інфляційне збільшення боргу відповідно до встановленого індексу інфляції станом на 31 серпня 2017 року становить 6 545,47 грн. Враховуючи суму відшкодування (боргу) у розмірі 125 000,00 грн, яка зазначена в протоколі узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 21 червня 2017 року, за період з 20 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року

3 відсотків річних, що є штрафними санкціями за прострочення виконання зобов`язання, складають 1 870, 00 грн, інфляційне збільшення боргу відповідно до встановленого індексу інфляції станом на 20 червня 2017 року становить

11 149,42 грн.

Внаслідок ДТП померла його дружина, з якою перебував у шлюбі 22 роки та планував зустріти старість, виховував двох дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазнав душевних страждань та переживань, зазнав страждань від фізичного болю внаслідок отриманих в ДТП травм, постійного стану депресії та пригніченості, отримання негативних емоцій, страху перед майбутнім, як жити далі, як самому виховувати дітей, як допомогти їм пережити втрату матері, що спричинило йому моральну шкоду, розмір відшкодування якої оцінює у сумі 500 000,00 грн.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсними пункти 3, 4 протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений пункт 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», укладений між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 21 червня 2017 року.

Визнано недійсними пункти 3, 4 протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений пункт 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», укладений між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 від 01 вересня 2017 року.

Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 : витрати на лікування у розмірі 2 563,17 грн; суму страхового відшкодування за транспортний засіб «ВАЗ-1112», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у

розмірі 28 036,56 грн; пеню відповідно до суми відшкодування (боргу) в

розмірі 72 500,00 грн, згідно з протоколом від 01 вересня 2017 року, за період

з 20 грудня 2016 року до 31 серпня 2017 року в розмірі 1 514,00 грн; інфляційне збільшення боргу відповідно до встановленого індексу інфляції станом на 31 серпня 2017 року в розмірі 6 545,47 грн; пеню відповідно до суми відшкодування (боргу) в розмірі 125 000,00 грн, згідно протоколу від 21 червня 2017 року, за період з 20 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року у розмірі 1 870,00 грн; інфляційне збільшення боргу відповідно до встановленого індексу інфляції станом на 20 червня 2017 року у розмірі 11 149,42 грн, а всього - 51 678,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 : 250 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; витрати, понесені на правову допомогу, в розмір 3 000,00 грн,

а всього - 253 000,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Визнаючи недійсними пункти протоколів узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив із того, що вказані протоколи суперечили інтересам та внутрішній волі позивача, що є підставою для визнання їх недійними на підставі положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи вимоги позивач щодо стягнення витрат на лікування, суми страхового відшкодування на транспортний засіб, пені, інфляційного збільшення боргу, суд першої інстанції виходив із того, що автомобіль ОСОБА_3 , який є винним у вчиненні ДТП, забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальності у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», проте страховик відмовився здійснювати відшкодування шкоди у розмірі вартості знищеного транспортного засобу позивача, запропонувавши йому відшкодування у розмірі 72 500,00 грн, тому не виплатив різницю майнового збитку від знищення автомобіля, розмір якого, з урахуванням страхового ліміту, складає 28 036,56 грн. Беручи до уваги суму здійсненні страховиком відшкодування боргу позивач має право на отримання трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання та інфляційного збільшення боргу відповідно до встановленого індексу інфляції. Позивачем доведено розмір витрат, понесених на лікування.

Задовольняючи вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, місцевий суд виходив із того, що протиправними діями ОСОБА_3 позивачу завдано моральної шкоди, розмір відшкодування якої із урахуванням засад розумності та справедливості складає 250 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність таких вимог.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» задоволено. Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» скасовано, ухвалено в цій частині вимог постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» відмовлено.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 задоволено частково. Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 змінено, зменшено розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 із 250 000,00 грн до 125 000,00 грн. У іншій частині рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2019 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсними пунктів 3, 4 протоколів, суд першої інстанції не врахував те, що обман щодо мотивів правочину не має істотного значення Задовольняючи позовну вимогу про стягнення суми страхового відшкодування за транспортний засіб, суд першої інстанції не врахував, що позивач погодився з виплатою страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб у розмірі 72 500,00 грн, уклавши із ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та яке виплачене страховиком. Також судом першої інстанції помилково задоволено вимогу про стягнення із ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача витрат, понесених на лікування, оскільки у матеріалах справи відсутні докази звернення його у встановлені законом строки до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про відшкодування шкоди, пов`язаної з його лікуванням, та відмови у виплаті таких коштів. Крім того, позивачем не підтверджено документально відповідним закладом охорони здоров`я витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого та необхідність їх здійснення. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» частково відшкодувала завдану моральну шкоду у розмірі 125 000,00 грн, а тому із винної у ДТП особи - ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 125 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

26 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 23 січня 2020 року.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана 26 лютого 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої

статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок злочину, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак