Номер провадження 2/754/1826/20
Справа №754/9031/19
27 лютого 2020 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
секретаря судового засідання Шевчук М.В.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
В позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що 14 травня 2018 року приблизно о 20-00 год. по вул. Б.Хмельницького, 32 в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_1 , яка належить відповідачу ОСОБА_2 , та автомобіля «КІА Піканто» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачу.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП.
В результаті даної ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.
Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність винного в ДТП водія транспортного засобу «Мазда 6» ОСОБА_2 , була застрахована в ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3549797, термін дії з 27.03.2018 р. по 26.03.2019 р.
Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100000,00 грн., при цьому франшиза зазначеним полісом не встановлена.
16.05.2018р. позивач звернулась до ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» з повідомленням про ДТП.
Страховик винної особи у ДТП на підставі спеціальної норми ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, а різницю між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.
В судове засідання позивач з`явився, позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, причину неявки суду не повідомив. Відзив та інші заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14 травня 2018 року о 20 год. 00 хв. по вул. Б. Хмельницького, 32 в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «КІА Піканто» д.н.з. НОМЕР_2 .
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «КІА Піканто» д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.38).
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП (а.с.32-33).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Станом на дату ДТП - 14 травня 2018р., цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Мазда 6» ОСОБА_2 , була застрахована в ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3549797, термін дії якого з 27.03.2018р. по 26.03.2019р. (а.с.37).
Згідно вказаного полісу, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100000,00 грн., при цьому розмір франшизи за полісом не встановлений.
Сплата ОСОБА_1 коштів за відновлювальний ремонт автомобіля підтверджується актом № 036 здачі-приймання робіт (наданя послуг) від 26.07.2018 р. та квитанцією №65 від 26.07.2018р. (а.с.29-31)
За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 1192 цього Кодексу з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відноси, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. А ст. 5 цього Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом стст. 9, 22-31, 35, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 768,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись стст. 3, 6, 9, 22, 29, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стст. 8, 12, 14, 511, 636, 1166, 1187, 1194 ЦК України та стст. 3, 4, 5, 13, 15, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280, 353, 354 ЦПК Украйни, суд-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - відсутній в матеріалах справи, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 .
Суддя