Справа № 379/505/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року Таращанський районний суд Київської області

в складі:

головуючого: судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Бакал О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща, в порядку спрощеного позовного провадження, справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача 08.04.20149 звернувся до суду з даним позовом, просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12716,11 грн за кредитним договором № б/н від 11.04.2007 та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що позивачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 11.04.2007, згідно якої отримала кредит у розмірі 6000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті Банку www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка порушує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 19.02.2019 має заборгованість в розмірі 12716,11 грн, з яких: 4372,21 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2696,72 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4565,46 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 581,72 грн - штраф (процентна складова).

Відповідачкою подано до суду відзив на позов, згідно якого вона не погоджується з вимогами, які викладені у позовній заяві. Зазначає, що у свій час вона дійсно використовувала банківську картку яку поповняла власними коштами. Після закінчення дії в квітні 2012 банківської картки № НОМЕР_1 «Універсальна» жодних претензій до неї не було. На початку лютого 2019 до неї зателефонував представник місцевого відділення банку ОСОБА_2 та повідомила, що в неї з 2011 року залишилася заборгованість по старій банківській картці в сумі 900 грн. Через деякий час, вона вирішила сплатити так званий борг в сумі 900 грн банку та в подальшому ніяких з цим банком відносин не мати. Проте, оскільки стара картка за № НОМЕР_1 закінчилася в 2012 році, для сплати боргу її запропонували отримати нову банківську картку. 18.02.2019 у місцевому відділенні банку для авторизації вона отримала нову картку за № НОМЕР_2 з метою сплатити заборгованість. Того ж дня через термінал, який розташований у місцевому відділенні банку її сином було сплачено дану заборгованість (навіть із запасом) - в сумі 1000 грн. На цьому її правовідносини з банком закінчилися та картка № НОМЕР_3 «Універсальна» була анульована та здана у відділення банку. Після цієї операції банк звернувся до суду. При цьому, висуваючи вимогу про стягнення коштів, банк посилається на існування Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, до яких нібито вона приєдналася при підписанні 11.04.2007 Анкети-заяви. Проте, звертає увагу суду, що до даних умов вона приєдналася лише при отриманні банківської картки 18.02.2019, після чого банк відразу звернувся до суду. Посилаючись на позицію викладену в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 справа № 14-10цс18, вважає, що будь-які претензії по даному боргу могли бути пред`явлені її на протязі 2011-2014 років, отже позивачем пропущено строки позовної давності. В зв`язку з чим просить застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові, стягнути з позивача на її користь судові витрати.

У поданій відповіді на відзив, поясненнях, представник позивача зазначає, що за кредитним договором № б/н від 11.04.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 6000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно даного договору Відповідач отримав кредитні карти № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_3 , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня місяця 10.2019 року. Тобто, карта № НОМЕР_1 не має жодного відношення до предмету спору в даній справі. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим вважає, що обставини, на які відповідач посилається не відповідають дійсності, а строк позовної давності, як загальний так і спеціальний, позивачем дотримано при зверненні до суду. Просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Відповідачкою подано заперечення, пояснення, в яких вона акцентує увагу, що заявлений позов є безпідставним з аналогічних підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні 02.12.2019 представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Пояснила, що останній платіж відповідачкою здійснено 18.02.2019 в сумі 1000 грн. Нова картка з останніми цифрами 6481 видана 02.12.2016 року. 11.04.2007 року був встановлений кредитний ліміт 4900 грн. Кредитний ліміт збільшувався, найвища сума становила 6000 грн. 12.04.2007 року була нарахована сума 4900 грн. 23.10.2007 року клієнткою було знято 1030 грн. В подальшому клієнтка поповнювала рахунок та знімала. Коли виникло тіло кредиту не може пояснити, оскільки кошти знімалися і потім рахунок поповнювався. Остання проплата 18.02.2019 року в сумі 1000 грн. Позицію відповідачки, що працівники банку картку вийняли та перерізали, прокоментувати не може. Рахунок був один, до якого було прив`язано дві картки.

У судове засідання 05.03.2020 представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав заяву про розгляд справи без участі представника банку, на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи в силу ст. 128 ЦПК України повідомлена належно.

Представник відповідачки адвокат Якименко О.В. у судове засідання 05.03.2020 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав заяву про розгляд справи без участі відповідачки та її представника. Крім того зазначив, що докази щодо розміру витрат по наданню правничої допомоги адвокатом будуть надані відповідно до ст. 141 ч. 3 п. 8 протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглядаючи дану справу, суд виходить з наступного.

Оскільки позивач заявив позов у сфері договірних правовідносин, то суд застосовує норми права, що регулюють такі правовідносини і конкретний вид договору, і бере до уваги приписи процесуального закону щодо належних способів доказування.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Згідно ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочини, для яких закон встановлює письмову форму. Згідно даних приписів у письмовій формі належить вчиняти: зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, що яких законом встановлена письмова форма.

В силу ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що відповідачка з метою отримання банківських послуг, звернулася до позивача, підписала заяву № б/н від 11.04.2007, тим самим приєдналася до умов надання банківських послуг, тобто уклала з банком договір про надання банківських послуг, і за даним договором отримала кредит у вказаній у позовній заяві сумі 6000,00 грн. Сама позовна заява не містить конкретного визначення того, який договір був укладений з відповідачем, називаючи його договором про надання банківських послуг.

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідачки заборгованості, позивачем АТ КБ «Приватбанк» було надано копію заяви про виявлення бажання отримати картки «Універсальна», копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, копію паспорта відповідачки.

Ухвалою суду від 02.12.2019 (а.с.155) задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у позивача для огляду в судовому засіданні оригінал заяви ОСОБА_1 № б/н від 11.04.2007 та оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18.02.2019. Витребувані документи зобов`язано подати до суду в строк до 22.01.2020.

В силу ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Однак, позивачем дані документи до суд не надано.

Із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається підтвердження того, що відповідачка отримала та ознайомився під підпис з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку». Дані документи є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Позивачем не доведено факт укладання з відповідачкою 11.04.2007 договору про надання банківських послуг у якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Тому відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України заява, анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладання між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення.

Наявні в матеріалах справи Умови та Правила надання банківських послуг і довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не містить підпису відповідачки. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови і Тарифи мала на увазі відповідачка, підписуючи заяву позичальника.

Відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Також, слід зазначити, що в наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 11.04.2007 відсутні дані про те, за якою карткою зроблено розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі заяви від 11.04.2007 представник позивача не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки суд у позові відмовляє, то згідно ст. 141 ЦПК України відсутні підстави і для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 43, 76-79, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 207, 208, 626, 628, 638, 1048, 1054, 1055, 1067, 1068 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін