Провадження № 2/752/2928/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

28.01.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Власенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави та процентів за користування ними, -

в с т а н о в и в:

у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави та процентів за користування ними.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 13 серпня 2019 року він зі свого карткового рахунку № НОМЕР_1 помилково перерахував грошові кошти у розмірі 100 594, 75 грн. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, відкритий у Державній казначейській службі України. Згідно квитанції призначення платежу ВП 56539336 від 13.08.2019 р., однак позивач не є стороною вказаного виконавчого провадження. Боржником є ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 19 серпня 2019 року позивач звернувся до Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про повернення вказаних грошових коштів, однак відповіді не надійшло.

За таких підстав, позивач просить стягнути з Голосіївського районного відділу ДС м. Київ ГТУЮ у м. Києві на його користь 101 024,69 грн., з яких 100594,75 грн. безпідставно набуті кошти та 429,94 грн. 3 % річних від простроченої суми.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі. (а.с. 17)

Відповідач Голосіївський районний відділ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відзив на позовну заяву не подав.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання повторно не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином.

Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що у відділі Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві знаходилося виконавче провадження № 5653936 з примусового виконання виконавчого напису № 1673 від 09.11.2007 р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 91 296,13 грн.

Боржником у даному виконавчому провадженні є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою від 20.03.2009 р. державного виконавця вказаний виконавчий документ був повернений на підставі ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки стягувачем не здійснено авансування витрат на проведення виконавчих дій. (а.с. 12)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 28 січня 2019 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 10)

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач ОСОБА_1 13 серпня 2019 року зі свого карткового рахунку № НОМЕР_1 перерахував грошові кошти у розмірі 100 594, 75 грн. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, відкритий у Державній казначейській службі України, що підтверджується даними дублікату квитанції № 0.0..1 від 13 серпня 2019 року, згідно якої призначенням платежу є ВП 5653936. (а.с. 6)

Звертаючись у суд з даним позовом, ОСОБА_1 зазначає, що вказані грошові кошти він перерахував помилково, оскільки не є стороною виконавчого провадження № 5653936. Посилаючись на ст. 1212 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача вказані грошові кошти, як безпідставно набуті.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл.83 ЦК.

У ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання щодо безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених у ст. 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ст. 1212 ЦК, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст. 11 цього кодексу.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, чч.1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03 червня 2015 у справі № 6-100цс15 та постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 у справі № 367/6344/16-ц.

Між тим, матеріалами справи та позивачем доведено, що він не є стороною виконавчого провадження 5653936, боржник у вказаному виконавчому провадженні ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, кошти в розмірі 100 594,75 грн. були сплачені ОСОБА_1 13 серпня 2019 року на рахунок Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, відкритий у Державній казначейській службі України, без достатньої правової підстави.

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 звертався до Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, відкритий у Державній казначейській службі України з заявою про повернення вказаних грошових коштів, проте відповідачем відповідь не була надана.

За викладених обставин зазначені кошти підлягають поверненню позивачу.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Грошове зобов`язання Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві повернути ОСОБА_1 100 594,75 грн. виникає на підставі рішення суду, ухваленого у цій справі, тому правових підстав для застосування ст. 625 ЦК України суд не має.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням частково задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави та процентів за користування ними - задовольнити частково.

Стягнути з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 100 594,75 грн. в рахунок повернення безпідставно отриманих у ВП 56539336 та 1000,59 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: