Справа № 626/2524/19
Провадження № 2/626/61/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.03.2020 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Дудченко В.О.

за участю секретаря Зінченко Л.В.,

представника позивача Самохвалова А.М., Данко В.В.,

представника відповідача Пілігріма П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Краснограді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СТ Сервіс до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «СТ Сервіс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього матеріальної шкоди, завданої неналежним виконанням посадових обов`язків у розмірі 54541,80 грн. та суму судового збору 1921 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ТОВ «СТ Сервіс» є підприємством,що здійснює господарську діяльність з надання послуг перевезення вантажів у внутрішньому сполученні. В штаті підприємства є водії.

Наказом № СТ04 від 28.12.2017 року на роботу було прийнято водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 . 05.05.2018 року наказом 24К-294 трудові відносини з ним були припинені.

В ході своєї трудової діяльності, в період з 28.12.2017 року по 05.05.2018 року ОСОБА_1 здійснив привласнення дизельного палива в розмірі 1884 л., загальною вартістю 54541,80 грн. Вартість одного літра палива в момент привласнення складала 28,95 грн., що підтверджується довідкою постачальника ТОВ «Нафта Трейд Ресурс».

На підприємстві ведеться облік по використанню палива водіями. Кожен автомобіль контролюється за такими показниками: показання спідометру на початок календарного місяця, показання спідометра на кінець календарного місяця, пробіг автомобіля за календарний місяць, залишок палива в баку на початок місяця, залишок палива в баку на кінець місяця, загальний показник витрачених літрів палива за календарний місяць, середній показник втрат палива літрів на 100 км, загальний показник витрат палива.

Виходячи із вищевказаних показників, недостача палива відносно показників контролю складає 1884 літри.

Зазначену шкоду відповідач добровільно відшкодувати не погоджується.

Відповідач повинен нести повну матеріальну відповідальність перед ТОВ «СТ Сервіс» за нестачу палива, яка виникла у зв`язку з недбалими діями відповідача, який не забезпечив її збереження.

Згідно з п.1 розділу 4 Посадової інструкції водія, яка затверджена директором ТОВ «СТ Сервіс», водій транспортних засобів несе відповідальність за транспортний засіб та все майно,що було йому надано в ході виконання ним своїх обов`язків в повному обсязі.

До початку розгляду справи по суті представником відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було надано до суду письмові пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України. Згідно даних пояснень, відповідач позов не визнає та зазначає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, який у відповідності до ч.3 ст.233 КЗпП України встановлюється строком в один рік. Про наявність нормативної недостачі позивачу стало відомо 15.03.2018 року та 10.04.2018 року із розписок ОСОБА_1 . Крім того позивачем здійснювались заходи досудового врегулювання спору, а саме направлення відповідачу повідомлення вих. № 18 від 18.07.2018 року.

Також представник відповідача зазначив, що в діях відповідача відсутня пряма шкода, а пред`явлені вимоги ґрунтуються лише на нормативних (розрахункових ) витратах дизельного палива. Встановлені самим позивачем нормативи витрат дизельного палива не містять будь-якого економічного обґрунтування чи нормативного посилання на обґрунтованість вказаних витрат палива. Крім того нормативи розходу палива надані позивачем не враховуючи витрати у зимовий час, у темну частину доби, рух по незадовільному шляховому покриттю. Також позивачем не доведено винність та протиправність дій відповідача. Крім того у відповідності до ст. 132 КЗпП України особи несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках,зазначених у законодавстві. Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність відповідача між сторонами не укладався.

Представники позивача в судовому засіданні свій позов підтримали, просили його задовольнити та дали пояснення аналогічні зазначеним в позовній заяві. Крім того зазначили,що звіт по роботі автомобіля АХ7402ОВ по водію ОСОБА_1 сформовано в АБС 1С на підставі подорожних листів вантажного автомобіля за період з 28.12.2017 року по 30.04.2018 року та має зведені дані про пробіг автомобіля, а також про отримання та використання палива за вищевказаний період водієм автомобіля ОСОБА_1 . На всіх автомобілях підприємства встановлені повірені та такі, що відповідають всім вимогам датчики передачі інформації GPS. Наказом №31 від 30 вересня 2016 року відстані та нормативний пробіг транспортного засобу та водія вимірюється на підставі показника GPS, оскільки підприємство не може контролювати втручання водіїв в технічний стан та роботу вимірювальних пристроїв. В момент роботи відповідача, одометр транспортного засобу міг показувати некоректні значення та був не справний. Тому при розрахунку збитків використовувались значення показника пристрою GPS.

Також підприємством використовується норма використання палива 37 л на 100 км пробігу згідно з наказом підприємства №2 від 03.01.2017 року та № 2 від 02.01.2018 року, яка узгоджена умовами договору постійного замовника автотранспортних послуг ПАО «САНІнБев Україна» п. 4.3 договору від 15.04.2016 року № . Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті затверджені Наказом Міністерства Транспорту України № 43 від 10.02.1998 року «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті». Відповідно до даного Наказу, з урахуванням формули розрахунку витрат та корегуючи коефіцієнтів, рекомендована норма витрати палива складає 33 літри на 100 км пробігу. Проте в ТОВ «СТ Сервіс» встановлена норма витрат палива 37 літрів на 100 км пробігу, що не порушує чинне законодавство та права водіїв.

Крім того, технічне обслуговування систем GPS на підприємстві здійснюється ФОП ОСОБА_3 .

Також представниками позивача було зазначено, що недостача палива у відповідача виявлялась після кожної його поїздки, одразу ж після приїзду з ресу.

Також представником позивача було надіслано до суду клопотання про поновлення процесуальних строків. В даному клопотанні він просить поновити пропущений процесуальний строк встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України зважаючи на наступне. Наказом № СТ04 від 28.12.2017 року на роботу було прийнято водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 . 05.05.2018 року наказом 24К-294 трудові відносини було припинено. Позивачем були вчинені всі можливі заходи досудового врегулювання спору. Крім того строки були пропущені з поважних причин, так як позивачем було подано заяву до Красноградського відділу поліції від 19.07.2019 року вих. №10 про вчинення відповідачем кримінального правопорушення. Відповідь на цю заяву надійшла на адресу позивача лише 15.09.2019 року. Таким чином враховуючи негативну відповідь Красноградського ВП, позивач вирішив звернутися до суду.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та дав пояснення аналогічні зазначеним ним в письмових поясненнях.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулює законодавство про працю.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Наказом № СТ04 від 28.12.2017 року на роботу було прийнято водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 . 05.05.2018 року наказом 24К-294 трудові відносини з ним було припинено на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (за прогул без поважних причин).

Матеріали справи містять звіт по роботі автомобіля на якому працював ОСОБА_1 за грудень 2017 року по квітень 2018 року в якому зазначено, що водієм за цей час було використано 12007л дизельного палива, а норма використання становить 10123л., тобто перевитрата палива становить 1884 л.

Позивач зазначає, що 1884 л дизельного палива було присвоєно ОСОБА_1 , в зв`язку з чим він повинен відшкодувати позивачу 54541,80 грн. матеріальної шкоди.

Згідно з п.1 розділу 4 Посадової інструкції водія, яка затверджена директором ТОВ «СТ Сервіс», водій транспортних засобів несе відповідальність за транспортний засіб та все майно,що було йому надано в ході виконання ним своїх обов`язків в повному обсязі.

Згідно ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що про недостачу палива у водія ОСОБА_4 було відомо після кожного виконаного ним рейсу.

В свою чергу відповідачем ОСОБА_1 була написана розписка від 13.03.2018 року, відповідно до якої він зобов`язується повернути недостачу дизельного палива в кількості 1154 л протягом 3 місяців по фактичній ціні на дату погашення та розписка від 10.04.2018 року, відповідно до якої він зобов`язується повернути недостачу дизельного палива в кількості 730 л протягом 3 місяців по фактичній ціні на дату погашення.

Даний позов подано до суду 07.11.2019 року.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, так як позивачем пропущеного строк звернення до суду встановлений ч.3 ст.233 КЗпП України.

Після чого представником позивача було надіслано до суду клопотання про поновлення процесуальних строків. В даному клопотанні він просить поновити пропущений процесуальний строк встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України зважаючи на наступне. Наказом № СТ04 від 28.12.2017 року на роботу було прийнято водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 . 05.05.2018 року наказом 24К-294 трудові відносини було припинено. Позивачем були вчинені всі можливі заходи досудового врегулювання спору. Крім того строки були пропущені з поважних причин, так як позивачем було подано заяву до Красноградського відділу поліції від 19.07.2019 року вих. № 10 про вчинення відповідачем кримінального правопорушення. Відповідь на цю заяву надійшла на адресу позивача лише 15.09.2019 року, відповідно до якої в діях відповідача не вбачалось кримінального правопорушення, а вбачається наявність цивільно-правових відносин. Таким чином враховуючи негативну відповідь Красноградського ВП, позивач вирішив звернутися до суду. Тобто представник позивача визнав, що ним було пропущеного строк звернення до суду та просив визнати поважними причини пропуску даного строку в зв`язку зі зверненням до поліції.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1263цс15 для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України). Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України. Спірні правовідносини у даній справі регулюються положеннями КЗпП України, статтею 233 якою встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Отже, звернення позивача 19.07.2018 року до Красноградського ВП щодо вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, здатних підтвердити початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Згідно ст 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Звіт по роботі автомобіля на якому працював ОСОБА_1 був зроблений за грудень 2017 року по квітень 2018 року в якому зазначено, що водієм за цей час було використано 12007 л дизельного палива, а норма використання становить 10123 л. Тобто перевитрата палива становить 1884 л. Даний звіт не містить точної дати його складання.

Враховуючи, що самим представником позивача було підтверджено, що про недостачу палива він знав після кожної поїздки відповідача в проміжок часу з грудня 2017 року по квітень 2018 року, коли ОСОБА_1 працював на підприємстві, але матеріали справи не містять інформації по датам та в якій кількості після кожної поїздки була недостача дизельного палива у відповідача, тому строк коли позивач дізнався про завдані йому матеріальні збитки слід вважати написання самим відповідачем розписок від 15.03.2018 року та 10.04.2018 року, в яких він визнав, що сумарно його дії призвели до недостачі дизельного палива в кількості 1884 л., які він зобов`язався повернути.

18.07.2018 року представник позивача направляв відповідачу ОСОБА_1 лист щодо погашення ним вказаної заборгованості, але відповідач відповіді ніякої йому не надав.

Представник позивача звернувся до Красноградського ВП про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення щодо привласнення дизельного палива 19.07.2019 року, тобто більше чим через рік після виявлення недостачі.

А до суду позивач звернувся взагалі лише 07.11.2019 року, тобто поза межами строку в один рік, встановлений ч.3 ст.233 КЗпП України.

Також представник позивача просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, в зв`язку зі зверненнями ними до Красноградського ВП щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 .

Але суд відносить до даних причин критично, так як до поліції представник відповідача звернувся також через рік після виявлення недостачі дизельного палива, що у відповідності до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1263цс15 не перешкоджало йому звернутися і до суду про стягнення матеріальних збитків.

Протягом року, навіть перед зверненням до поліції, представник позивача не намагався вирішити даний спір і не здійснював ніяких дій для цього.

Тому суд не може визнати поважними причини пропуску строку, встановленого ст.233 КЗпП України, для звернення до суду про стягнення з відповідача матеріальної шкоди заподіяної підприємству.

В зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, визначеного ст.233 КЗпП України.

Також у зв`язку з відмовою у позові судові витраті у відповідності до ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 233,234 КЗпП України, ст.ст. 4-5, 76-83 ЦПК України суд ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні цивільного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ Сервіс" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26 березня 2020 року.

Суддя