Справа № 510/2356/19
Провадження 2/510/475/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2020 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Черня В.Ф.,

розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивача; копія договору купівлі - продажу від 15.05.2016р.; копія рішення Ренійського районного суду від 15.06.2016р.; копія державного акту на право на земельну ділянку серії ЯК № 477147 ; копія державного акту на право на земельну ділянку серії ЯК № 477194 ; копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача, зазначивши, що у травні 2016р. між позивачем та відповідачем, була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок під ним. 15.05.2016р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передав відповідачу обумовлену суму, а вона передала нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На вказані вимоги позивача, відповідач, вказала, що вона не може це зробити, так як вона хоч і є власником цього будинку, який вона успадкувала після смерті батька ОСОБА_3 , однак вона юридично не завершила оформлення спадщини, тому поки вона не може переоформити житловий будинок та земельні ділянки. Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. Особисто відповідач запевнила, що усі питання щодо оформлення документів вирішені.

Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу будинку та земельних ділянок, відповідач (продавець) не мала на це право, оскільки не була власником нерухомості. Враховуючи вищенаведене, позивач був вимушений звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, позивач по справі (покупець) за договором купівлі-продажу без нотаріального посвідчення від 15.05.2016 р. - ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на момент укладення письмової угоди про купівлю-продаж нерухомого майна, він не знав про існування тих обставин, що відповідач (продавець) за договором купівлі-продажу, не мала права на відчуження вказаної нерухомості, оскільки не є її власником. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода з усіх істотних умов договору, покупець передала продавцю обумовлену суму, продавець передала покупцю ключі та нерухомість в натурі. Позивач фактично вступила у володіння і користування нерухомістю, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 15.05.2016 р., однак нотаріального посвідчення угоди про купівлю-продаж нерухомості між сторонами не відбулося з незалежних від позивача обставин.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо права володіння спірною будинком та земельними ділянками (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нього за позивачем як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_2 , який в цілому складається з: житлового будинку літ. А, загальною площею 73,2 кв.м., житловою площею 62,6 кв.м., літньої кухні літ. Б, навісу літ. б, підвалу літ. б1, сараїв літ. В,Г, Д, Е, вбиральні літ. Ж, огорожі 1,2, спорудження 3;

- земельна ділянка площею 0,2500 га (із кадастровим номером :02:002:0204), розташована в АДРЕСА_2 , виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 477104 від 28.10.2010р.;

- земельна ділянка площею 0,3619 га (із кадастровим номером :02:002:0203), розташована в АДРЕСА_2 , виділена для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 477147 від 28.10.2010р.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Ренійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков