РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/3754/20

пр. № 2/759/3240/20

23 березня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Волошина А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в спрощеному порядку без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат по оплаті комунальних послуг,-

ВСТАНОВИВ:

27.02.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат по оплаті комунальних послуг.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 липня 2007 року між сторонами по справі було укладено шлюб. Рішенням Святошинського районного суду м Києва від 11.07.2019р. шлюб було розірвано. Як зазначив позивач за час перебування в шлюбі народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 17.11.1997р. виданого Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києва (Розпорядження №4060 від 17.11.1997р.), квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 - 1/2 частина, та ОСОБА_1 - 1/2 частина. Відповідно до Договору довічного утримання від 10.02.2009р., посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О., ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 належну їй на правівласності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Як зазначив позивач, відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_1 . На його думку, оскільки він самостійно сплачує всі витрати по комунальних послугах, а відповідач жодних витрат не сплачує, то відповідач в порядку ст. 1160 ЦК України повинна сплатити йому половину вартості оплати комунальних послуг в розмірі 5536,44 грн. Також позивач просив вирішити питання судових витрат.

Ухвалою суду від 03.03.2020 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с.44).

Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, заперечень від останнього до суду не надходило. (а.с.45).

Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї (а.с.45). Відповідач ОСОБА_2 заяв із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направила.

Суд вважає за можливе розглядати справу, відповідно до ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення та відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що 27 липня 2007 року між сторонами по справі було укладено шлюб. Рішенням Святошинського районного суду м Києва від 11.07.2019р. шлюб було розірвано (а.с. 14-15).

В даному шлюбі народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 17.11.1997р. виданого Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києва, виданого на підставі Розпорядження №4060 від 17.11.1997р., квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 - 1/2 частина, та ОСОБА_1 - 1/2 частина (а.с.16-17).

Відповідно до Договору довічного утримання від 10.02.2009р., посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О., ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 належну їй на правівласності 1/2 частину спірної квартири (а.с. 18-19).

Також позивачем надано до суду копії квитанцій про сплату витрат за комунальні послуги (а.с. 20-37).

Як зазначив позивач, відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Однак належних доказів в розумінні ст.77 ЦПК України, проте, що відповідач ОСОБА_2 проживає в спірній кварирі до суду не надано. Копія паспорту, в якій міститься відмітка про реєстрацію, ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не може свідчити про місце проживанння, а лише засвідчує місце її реєстрації, що самі по собі не є тотожними.

Відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч. 1 ст. 748 ЦК Україн набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 на даний час є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Зі змісту ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» вбачається, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом,

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про те, що позивач, у спірний період був єдиним власником та відповідно мав сплачував кошти за утримання належного йому майна.

Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 319, 322, 360, 526, 528,774, 748 ЦК України, ст. 150,156, 162 ЖК України, Законом України «Про житлово - комунальні послуги», ст.ст 13, 33, 77, 81, 89, 130, 141, 247 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат по оплаті комунальних послуг, - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Бабич Н.Д.