П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/4016/19

Номер провадження 22-ц/804/1199/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 листопада 2019 року, у складі судді Владимирської І.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

16 липня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11958,79 грн за кредитним договором № б/н від 15 листопада 2012 року.

Позовна заява мотивована тим, що 15 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених кредитним договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Відповідач надала свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернула, у зв`язку з чим станом на 19 червня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 11958,79 грн, з яких: 2001,45 грн - заборгованість за кредитом, 8011,68 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 900 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 545,66 грн - штраф (процентна складова).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19 листопада 2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2001 грн 45 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір 321 грн 58 коп.

В решті позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.11.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд також виходив з того, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15.11.2012 року) до моменту звернення до суду із позовом (16.07.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не виконала належним чином зобов`язань, передбачених кредитним договором від 15.11.2012 року, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у сумі 2001 грн 45 коп., щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 8011 грн. 68 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 900 грн. 00 коп., штрафів в розмірі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), та в розмірі 545 грн. 66 коп. (процентна складова), суд прийшов до висновку, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

При ухваленні рішення судом застосована правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження 14-131цс19).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

13 лютого 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу на заочне рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги Банку в цій частині в повному обсязі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 березня 2020 року справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що суд не врахував усіх обставин справи. Суд безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки відсутні обґрунтовані заперечення відповідача та відповідні докази проти вимог позивача. Вказаний висновок зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, в якій відповідачем заперечувались такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.

Вказує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та визнавався недійсним, як і не оспорювалось відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору. Під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку щодо умов кредитування, таким чином відповідач приєднався до запропонованої Банком пропозиції. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. Відповідач, підписуючи анкету-заяву від 15 листопада 2012 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17, саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання не укладеними кредитних правовідносин.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає.

Вважає, що встановивши надання Банком кредиту відповідачу, якою кредит не повернуто, суд безпідставно відмовив у стягненні процентів по кредиту також залишивши поза увагою принцип платності кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду не подала.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договорів, згідно із умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 2500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну катку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з договором про надання банківських послуг до його укладення, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту.

Відповідно із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованість за договором б/н від 15 листопада 2012 року, станом на 19 червня 2019 року становить 11958 грн. 79 коп., з яких: 2001 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом; 8011 грн. 68 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 900 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 545 грн. 66 коп. - штраф (процентна складова).

У заяві позичальника від 15.11.2012 року підписаній сторонами процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Правомірність рішення суду в частині задоволення позовних вимог Банку про стягнення тіла кредиту у розмірі 2001 грн 45 коп. сторонами не оскаржується, в зв`язку з чим законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині апеляційною інстанцією не перевіряється виходячи з меж перегляду справи в порядку апеляції.

За правилами статей 368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а рішення суду першої інстанції скасуванню в оскаржуваній частині, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 не приймала участь при розгляді справи судом першої інстанції, справа розглянута в заочному порядку, та остання будь-яких заперечень з приводу ненадання Банком та неознайомлення її з наданими останнім до матеріалів справи Умовами та правилами банківських послуг, а також отримання кредитних коштів з інших підстав, не надавала.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, а також щодо відсутності підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

Надходячи такого висновку суд першої інстанції допустив протиріччя, оскільки, як зазначено у рішенні, судом було встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Слушними є доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно застосована правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в зазначеній справі встановлені інші обставини, ніж у даній справі.

Наведене свідчить про невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафів з підстав необґрунтованості позовних вимог, з ухваленням у відповідній частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

За вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Надана позивачем до матеріалів справи анкета-заява від імені ОСОБА_1 від 15 листопада 2012 року про видачу кредиту містить відомості щодо виду платіжної кредитної картки «Універсальна», але відомостей про вид цієї картки, а також про розмір щомісячної базової % ставки, в ній не міститься (а.с.6).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, комісію, пеню та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 листопада 2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, наданий до матеріалів справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», містить чотири види карт, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна COLD», по яким визначений різний розмір відсотків за користування кредитом та різні умови кредитування (а.с.7).

Кожен вид кредитної картки передбачає пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів.

З огляду на наведене вище, встановити саме на яких умовах кредитування був укладений між сторонами кредитний договір, не уявляється можливим.

Під час розгляду справи позивачем не доведено надання ОСОБА_1 кредитних коштів зі сплатою на залишок заборгованості 2,5% щомісячно, а за витратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,9% і 3,6% за витратами, здійсненими з 01 квітня 2015 року, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», містить різні види карт та різні умови кредитування, а також в них зазначені різні правові наслідки за порушення у разі порушення зобов`язання.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір 15 листопада 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

За таких обставин та без наданих підтверджень про укладення з відповідачкою ОСОБА_1 договору про надання кредитних коштів зі сплатою останньою на залишок заборгованості 2,5% щомісячно, а за витратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,9% і 3,6% за витратами, здійсненими з 01 квітня 2015 року, а також про розмір комісії, пені і штрафів, дійти висновку про доведеність АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, комісії чи пені і їх розміру, штрафів, у визначеному позивачем розмірі, неможливо.

З огляду на наведене вище, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користуванні кредитом у розмірі 8011,68 грн, за пенею та комісією в розмірі 900,00 грн, штрафів в розмірі 1045,66 грн не підлягають задоволенню, так як АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не доведені позовні вимоги в цій частині.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 листопада 2019 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафів з ухваленням нового рішення у відповідній частині про відмову у позові.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафів скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості станом на 19 червня 2019 року по процентам за користування кредитом в сумі 8011 гривень 68 копійок, за пенею та комісією в сумі 900 гривень, штрафів в сумі 500 гривень (фіксована частина), в сумі 545 гривень 66 копійок (процентна складова) відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 26 березня 2020 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

С.А.Зайцева

Л.М.Кочегарова