ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року

м. Харків

справа № 643/8124/19

провадження № 22-ц/818/1130/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.

сторони справи:

позивач Харківський міський центр зайнятості,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова, ухвалене 8 листопада 2019 року у складі судді Сугачової О.О., -

установив:

У травні 2019 року Харківський міський центр зайнятості (надалі ХМЦЗ) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми виплаченого йому матеріального забезпечення на випадок безробіття в розмірі 17065 грн 33 коп., а також судових витрат в розмірі 1921 грн.

Позов обґрунтований тим, що 26.04.2013 ОСОБА_1 звернувся до ХМЦЗ з заявою про сприяння у працевлаштуванні та надання статусу безробітного. Третього травня 2013 року йому було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю у розмірі, встановленому законодавством. У зв`язку з досягненням пенсійного віку ОСОБА_1 30.06.2019 був знятий з обліку в ХМЦЗ. Після перевірки обґрунтованості виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття було встановлено, що відповідач при зверненні до ХМЦЗ 26.04.2013 повідомив недостовірні дані про те, що він через відсутність роботи немає заробітку або інших передбачених законом доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Хоча з 13.09.2013 по 15.10.2014 ОСОБА_1 перебував у відносинах за договором цивільно правового характеру з товариством з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) «Баярд 9» відповідно до договору № 638/13 про виконання робіт (надання послуг) за умовами якого виконував роботу по охороні об`єкта. ОСОБА_1 був ознайомлений з обв`язками зареєстрованого безробітного та попереджений про відповідальність за подання недостовірних даних і документів та зобов`язання своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Проте під час перебування на обліку в службі зайнятості документи, які б підтверджували факт його зайнятості до ХМЦЗ ОСОБА_1 не надав. Невиконання ОСОБА_1 зазначеного обов`язку призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття в розмірі 17 065 грн 33 коп. Тому згідно з наказом директора ХМЦЗ № 212 від 03.04.2019 виплачені відповідачу грошові кошти в розмірі 17 065,33 грн підлягають поверненню. ХМЦЗ звернулося до ОСОБА_1 з листом -претензією № ХМЦЗ-02-3046 від 03.04.2019 про сплату зазначеної суми в добровільному порядку, проте зазначена вимога залишений без виконання. Сума незаконно отриманої допомоги по безробіттю відповідачем на рахунок позивача не повернута.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 8 листопада 2019 року позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 17065 грн 33 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач надав належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відносився до категорії зайнятого населення відповідно до норм ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». Під час перебування на обліку та отримання допомоги по безробіттю в центрі зайнятості ніяких документів щодо перебування в трудових відносинах відповідач не надавав. У заяві про надання статусу безробітного своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що трудовою діяльністю не займається та доходів не отримує. ОСОБА_1 також зобов`язався повідомити ХМЦЗ про зміну даних, а також працевлаштування, у тому числі тимчасове, що підтвердив особистим підписом. Тому внаслідок умисного невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо повідомлення про існування у нього доходу з 13.09.2013 по 15.10.2014 отриманого на підставі цивільно правового договору з ТОВ « Баярд 9», сума виплаченого ОСОБА_1 забезпечення та вартість наданих соціальних послуг підлягає поверненню.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. А саме, судом не повно встановлені та не доведені обставини у справі щодо часу укладення відповідачем договору з ТОВ «Баярд». Договір з ТОВ був укладений вже після надання йому статусу безробітного. Також суд не перевірив факту не отримання відповідачем грошової винагороди за цивільно правовим договором. ХМЦЗ здійснив перевірку достовірності поданих відповідачем даних більше ніж через чотири роки, що свідчить про пропуск ним позовної давності. Відповідач заявляв про застосування зазначеного строку під час розгляду справи, проте суд на це уваги не звернув і ухвалив незаконне та не обґрунтоване рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ХМЦЗ просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. Посилається на необґрунтованість доводів апелянта. Вважає, що суд повно та всебічно встановив обставини у справі, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення. Відповідач умисно не повідомив ХМЦЗ про тимчасове працевлаштування, що є підставою для стягнення з нього суми наданого матеріального забезпечення по безробіттю. Посилання апелянта на наявність підстав для застосування строку позовної давності є хибним, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» термін давності у разі стягнення штрафних санкцій передбачених цим законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, вивчивши докази та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 26.04.2013 ОСОБА_1 звернувся до ХМЦЗ з заявою про сприяння у працевлаштуванні та призначені допомоги по безробіттю з 03.05.2013 (а.с. 4 , 5).

Рішеннями Харківського міського центру зайнятості від 26.04.2013 та від 03.05.2013 ОСОБА_1 наданий статус безробітного та призначена допомога по безробіттю на період з 03.05.2013 по 29.06.2014 (а.с. 6, 7).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України № 5067-VI від 05.07.2012 «Про зайнятість населення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що безробітним є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

За змістом частин 2, 3 статті 36 Закону України № 1533-III від 02.03.2000 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Ураховуючи наведене, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні Державної служби зайнятості України, в особі відповідного районного центру, про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю.

За змістом пункту 18 частини 2 статті 22 Закону України «Про зайнятість населення» основними завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальних органів є: проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року, Постанови правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 за №232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітного. Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та виплати йому матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів.

Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення ХМЦЗ № 29 ПФУ від 19.03.2019 встановлено, що ОСОБА_1 з 26.04.2013 по 30.06.2014 перебував на обліку в Харківському міському центрі зайнятості. Згідно з надісланим ТОВ «Баярд 9» договором про виконання робіт (надання послуг) № 638/13 від 13.09.2013 ОСОБА_1 перебував з підприємством у відносинах відповідно до умов договору цивільно правового характеру з терміном дії з 13.09.2013 по 15.10.2014 (а.с. 9).

Факт укладення між відповідачем та ТОВ «Баярд 9» договору про виконання робіт № 638/13 від 13.09.2013 підтверджується даними копії цього договору (а.с. 10).

Оскільки під час перебування на обліку та отримання допомоги по безробіттю в центрі зайнятості ніяких документів щодо перебування у трудових відносинах з ТОВ відповідач не надавав, хоча зобов`язався повідомити ХМЦЗ про зміни даних, а також працевлаштування, у тому числі тимчасове (а.с. 4), директор ХМЦЗ видав наказ № 212 від 03.04.2019 про повернення коштів, виплачених ОСОБА_1 як допомогу по безробіттю за періоди з 13.09.2013 по 29.06.2014 (а.с.11).

Згідно з довідки ХМЦЗ розмір допомоги по безробіттю, що була виплачена відповідачу з 13.09.2013 по 29.06.2014, складає 17065,33 грн (а.с. 12).

Третього квітня 2019 року на адресу ОСОБА_1 позивачем направлений лист - претензія № ХМЦЗ-02-3046 щодо повернення виплачених коштів по безробіттю за період з 13.09.2013 по 04.06.2014 суму в розмірі 17065,33 грн на підставі довідки про нараховане та перераховане матеріальне забезпечення, що підлягає поверненню (а.с. 13).

Відповідач добровільно повернути зазначені кошти відмовляється.

Судова колегія вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 під час перебування на обліку в центрі зайнятості знаходився у цивільно-правових відносинах із ТОВ « Баярд 9» з 13 вересня 2013 року по 15 жовтня 2014 року та в цей самий період (вересень 2013 року червень 2014 року) отримав допомогу по безробіттю у розмірі 17065,33 грн.

Невиконання ОСОБА_1 встановленого законом обов`язку повідомити ХМЦЗ про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю є підставою для стягнення з нього суми виплаченого забезпечення з моменту початку дії цивільно правового договору № 638/13 від 13.09.2013 до спливу строку призначення виплат допомоги по безробіттю.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом і спростовуються належними та допустимими доказами у справі.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Судова колегія не може погодитися з доводами апеляційної скарги про помилкове не застосування судом строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем 06.07.2019 (а.с. 19).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Оскільки наданими позивачем доказами підтверджується, що ХМЦЗ виявив факт не подання відповідачем відомостей про зміну даних та своє працевлаштування 19.03.2019, а з позовом звернувся у травні 2019 року, підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності відсутні.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 383, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 8 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний