Провадження№2/522/2085/20
Справа № 520/7960/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Страхової компанії «ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 12.04.2019 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Страхової компанії «ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він, ОСОБА_1 , із 11 квітня 2013 року був прийнятий на службу до оперативного управління ДПІ в Малиновському районі ГУДФС в Одеській області на підставі наказу ДПС в Одеській області від 11.04.2013 року №126-о.

20 лютого 2015 року ним було укладено договір добровільного страхування №DNHEJL-151К67В із Страховою компанією «ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», предметом якого було майнові інтереси, що не суперечить закону, пов`язані із страхуванням на випадок непередбачених фінансових витрат, внаслідок втрати страхувальником роботи. Згідно з п.7.1 договору, страхова сума становить 10 000 грн.. Відповідно до умов п.3 Договору, відповідач зобов`язався здійснювати позивачу страхові виплати за умови настання страхового випадку.

28 вересня 2018 року стався страховий випадок, а саме наказом №724-о від 28.09.2018 року його звільнено з оперативного управління ДПІ в Малиновському районі м. Одеси ГУДФС в Одеській області у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік через скорочення штатів за ст. 64 пункт «г» (через скорочення штатів) згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України, затв. Постановою КМУ від 29.07.2019р. №114.

Підставою звільнення слугували: постанова КМУ від 28.03.2018 року №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби», відповідно до наказу ДФС України від 10 травня 2018 року №292 «Про реорганізацію органів ДФС в Одеській області», наказ ДФС України від 10.05.2018 року №792-о «Про надання повноважень» та наказу ДФС від 06.06.2018 року №356 «Про внесення змін до окремих наказів ДФС».

Вказував, що відповідно до п.3.2 Договору, він надав до страхової компанії відповідний пакет документів. Проте, згідно листа страхової компанії від 03.10.2018 року Z1893PB700006X було складено страховий акт та прийнято рішення про відмову в страховому відшкодуванні у зв`язку з тим, що дана подія не є страховим випадком. Між тим, із такою відмовою страхової компанії позивач не згоден та вважає, що остання порушила його майнові права та інтереси.

Згідно збільшень позовних вимог від 21.10.2019 року, позивач вважає, що на його користь має бути стягнення страхове відшкодування у розмірі 10 000грн., моральна шкода у розмірі 2000 грн., а також через прострочення здійснення страхової виплати 08.10.2018 року має бути стягнута пеня у розмірі 3653, 70 грн. (за період із 08.10.2018 року по 20.10.2019 року) та 3% річних у розмірі 310,68 грн., а також інфляційні збитки з жовтня 2018 року по серпень 2019 року у розмірі 677, 10 грн. (а.с.100-106).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.07.2019 року позов ОСОБА_1 було передано за підсудністю до Приморського районного м. Одеси.

Матеріали позову суддя отримала 05.09.2019 року.

Ухвалою суду від 09.09.2019 року провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання.

До суду 20.09.2019 року надійшов письмовий відзив ПрАТ «СК «Інгосстрах» (а.с.50-92), згідно якого позовні вимоги не визнали та просили відмовити, посилаючись на те, що позивача, ОСОБА_1 , звільнено з оперативного управління ДПІ в Малиновському районі м. Одеси ГУДФС в Одеській області у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік через скорочення штатів за ст. 64 пункт «г» (через скорочення штатів) згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України, затв. Постановою КМУ від 29.07.2019 року №114. Проте, дана подія не є страховим випадком, оскільки не входить до переліку подій, зазначених у п.5.1 Договору страхування та Правил добровільного страхування фінансових ризиків. За своєю природою проходження служби не є трудовим договором у розумінні ст. 21 КЗпП України, а отже вважають, що звертаючись із заявою про виплату страхового відшкодування позивач не представив укладеної трудової угоди із роботодавцем та не довів власного права на утримання страхової виплати у розумінні п.5.2 Договору. 03 жовтня 2018 року ними було складено страховий акт № Z1893PB700006X, яким відмовлено в виплаті страхового відшкодування. Отже, вважають, що дії страхової компанії повністю відповідають нормам чинного законодавства України, нормам договору страхування та права позивача порушені не були відповідачем. Просили справу розглядати за відсутності їх представника.

23.09.2019 року страховою компанією було надано до суду доповнення до відзиву (а.с.93-95), згідно яких заперечували проти вимог позивача про відшкодування моральної шкоди із посиланням на те, що такі вимоги є необґрунтованими, оскільки ані договором, ані умовами страхування по договору не передбачено відшкодування моральної шкоди. Також із посиланням на те, що страхова компанія виконала умови договору від 20 лютого 2015 року №DNHEJL-151К67В та у передбачений строк прийняв рішення про відмову в виплаті страхового відшкодування на законних підстав, то підстав для виплати позивачу пені та 3% річних не вбачається

У підготовчому засіданні 21.10.2019 року протокольною ухвалою суд прийняв до розгляду збільшення позовних вимог ОСОБА_1 від 20.10.2019 року.

Розгляд справи був відкладений на 18.11.2019 року.

У підготовче засідання 18.11.2019 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 18.11.2019 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 04.02.2020 року.

Розгляд справи, призначений на 04.02.2020р. та 26.03.2020р., відкладався через неявку сторін.

У судове засідання 28 квітня 2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляд справи належним чином. У матеріалах справи наявна заява представника позивача, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити.

Суд, із огляду на положення ст. 223 ЦПК України, з урахуванням належного сповіщення сторін, поданням ними заяв по суті спору, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників процесу.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 30.04.2020 року.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі суттєві обставини, вважає позов частково обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 20 лютого 2015 року між позивачем, ОСОБА_1 , та ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» було укладено договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат №DNHEJL-151К67В, предметом страхування якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані зі страхуванням на випадок непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати Страхувальником роботи. Страхова сума склала 10 000 грн..

Договір було укладено між страховиком та страхувальником відповідно до «Правил добровільного страхування фінансових ризиків» (нова редакція) від 09 квітня 2014 року, зареєстрованих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 22.05.2014 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно пп.5.1-5.2 договору, страховим випадком за цим договором є понесення Страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи.

Під «втратою місця роботи» розуміється розірвання трудового договору Страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадку: зміни в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Страхове відшкодування не виплачується, якщо страховий випадок стався протягом перших 3 місяців з дня набрання чинності цим Договором.

Згідно до Умов страхування до Договору страхування від нещасних випадків №DNHEJL-151К67В від 20.02.2015 року (далі Умови страхування) страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, з моменту отримання письмової заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування страхувальнику.

Відповідно до п. 1.1.3 Умов страхування страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк та в порядку, передбаченому Правилами страхування та розділом 3 Умов страхування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхової суми (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається розміром подвійної облікової ставки НБУ (денних відсотків) на день оплати від суми заборгованості, за кожен день порушення чи невиконання грошових зобов`язань.

Згідно п. 3.4 Договору та Умов страхування страховик протягом 30 робочих днів з моменту одержання заяви про страхову виплату і документів, передбачених п. 3.3 Умов страхування, приймає рішення про здійснення або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, яке оформляється страховим актом.

Відповідно до п. 3.5 Умов страхування у разі прийняття рішення про виплату страхового відшкодування страховик здійснює таку виплату протягом п`яти робочих днів після прийняття рішення про виплату страхового відшкодування шляхом перерахування страхового відшкодування, яке оформляється страховим актом.

Позивач добросовісно виконував умови Договору та сплачував страхові платежі, про що свідчить копія довідки про списання коштів за період із 01.02.2015 - 06.02.2019 року (а.с.19).

Також судом встановлено, що наказом начальника Головного управління ДФС в Одеській області №724-о від 27 вересня 2018 року позивача звільнено з 28 вересня 2018 року з оперативного управління ДПІ в Малиновському районі м. Одеси ГУДФС в Одеській області у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік через скорочення штатів за ст. 64 пункт «г» (через скорочення штатів) згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України, затв. Постановою КМУ від 29.07.2019 року №114. Про що також свідчить копія трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 27 червня 2007 року.

Підставою звільнення слугували: постанова КМУ від 28.03.2018 року №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби», відповідно до наказу ДФС України від 10 травня 2018 року №292 «Про реорганізацію органів ДФС в Одеській області», наказ ДФС України від 10.05.2018 року №792-о «Про надання повноважень» та наказу ДФС від 06.06.2018 року №356 «Про внесення змін до окремих наказів ДФС».

03 жовтня 2018 року позивач звернувся до страхової компанії з заявою про страхову виплату, зазначаючи страховою подією його звільнення в податкової міліції за скороченням штату.

За розглядом заяви позивача страховою компанією 03 жовтня 2018 року було складено страховий акт № Z1893PB700006X, згідно якого зазначено, що описана позивачем подія не є страховою подією, оскільки не входить до переліку подій, визначених у п.5.1 Договору страхування та Правил добровільного страхування фінансових ризиків. Також згідно вказаного страхового акту прийнято рішення про відмову в виплаті страхового відшкодування (а.с.62).

Не погоджуючись із такою відмовою страхової компанії, ОСОБА_1 звернувся до суду з дійсним позовом.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відносини, що склались між сторонами ґрунтуються на договорі страхування та регулюються Законом України «Про страхування» та ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Одним з різновидів договорів є договір страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що за умовами Договору сторони погодили, що страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах передбачених цим договором, а страхувальник зобов`язується сплачувати страховику страхові платежі та виконувати інші умови цього договору (п. 4.2 Договору); страховим випадком за цим договором є понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи (п. 5.1 Договору); під «втратою постійного місця роботи» розуміється розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: зміна в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 5.2 Договору); страхова сума за договором становить 10 000 грн., франшизи 0 % (п. 7 Договору).

Будь-яких нарікань щодо наявності порушень умов Договору з боку позивача, відповідачем не заявлялось.

Заперечення відповідача зводяться до того, що виплата страхового відшкодування є неможливою, оскільки звільнення позивача з податкової міліції в запас Збройних Сил України із постановкою на військовий облік за п. 64, пп. «г» (через скорочення штатів) не являється страховим випадком. Вказане він обґрунтовував тим, що проходження позивачем служби врегульоване спеціальним законодавством, а отже не являється роботою за трудовим договором у розумінні ст. 21 КЗпП України, відтак звільнення позивача із служби в податковій міліції не входить до переліку подій, зазначених в п. 5.1, 5.2 Договору страхування від 20.02.2015 року.

Однак, суд не може погодитись з вказаним твердженням, оскільки згідно ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року за № 8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу.

Згідно копії трудової книжки (а.с.13) позивач оформлений на службу до податкової міліції наказом ДПІ в Одеській області №126-о від 11.04.2013 року.

У свою чергу, положення спірного договору не містять вказівки на те, що дія договору не поширюється на звільнення із служби в міліції та те, що звільнення в зв`язку із скороченням штатів має відбутись саме на підставі відповідних норм КЗпП України.

Отже, суд дійшов до переконання, що відмова у здійсненні виплати страхового відшкодування є порушенням умов укладеного сторонами Договору.

Відповідно до п. 1.1.3 Умов страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк та в порядку, передбаченому Правилами страхування та розділом 3 Умов страхування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхової суми (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається розміром подвійної облікової ставки НБУ (денних відсотків) на день оплати від суми заборгованості, за кожен день порушення чи невиконання грошових зобов`язань.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 на виплату страхового відшкодування та вважає можливим стягнути із відповідача на користь позивача 10 000 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, в зв`язку з тим, що відповідач прострочив виплату страхового відшкодування він має сплатити пеню за період з 08.10.2018 року по 20.10.2019 року в розмірі подвійної ставки НБУ. За розрахунком позивача, дана пеня становить 3 653, 70 грн..

Розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
10000грн.08.10.201820.10.2019

Процентна ставка пені:2 x ставок НБУ

Розраховується за формулою:

[Пеня] = [Сума боргу] 2 [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Розрахунок пені

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
08.10.201825.04.20.0018361 972.60
26.04.201918.07.0.0017.535805.48
19.07.201905.09.0.001734456.44
06.09.201920.10.0.0016.533406.85
Всього: 3 641.37

Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 3 641, 37 грн., отже в цій частині вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків за порушення зобов`язання з виплати страхового відшкодування, вирішуючи як суд виходить із наступного.

Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК регулюються зобов`язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду.

Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, які виникли між сторонами, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 6-927цс16.

Розрахунок 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
10000грн.08.10.201820.10.2019

Розраховується за формулою:

[Пеня] = [Сума боргу] [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Вказаний відсоток: 3% на рік

Розрахунок пені

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
08.10.201825.04.20.00183164.38
26.04.201918.07.0.0017.5369.04
19.07.201905.09.0.0017340.27
06.09.201920.10.0.0016.5336.99
Всього: 310.68

3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складають 310.68 грн., зазначена сума відповідає наведеному позивачу розрахунку, а тому суд вважає за можливе її задовольнити.

У зв`язку із зростанням споживчих цін на товари та послуги у зв`язку із порушенням строків виконання грошового зобов`язання відповідачем позивач має право на відшкодування знецінення грошових коштів.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" - індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики.

Розрахунок інфляційних збитків

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
10000грн.08.10.201820.10.2019

Розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Розрахунок інфляційних збитків.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Жовтень 2018 Жовтень 2019101.7 101.4 101 100.5 100.9 101 100.7 99.5 99.4 99.7 100.7 100.7107.4110 000.0010 741.00741.00
Всього: 741.00

Інфляційні збитки за вказані періоди складають 741.00 грн.

За розрахунком позивача, інфляційні збитки склали 677, 10 грн., таким чином, зважаючи на те, що не може виходити за межі позовних вимог, то задовольняє суму, заявлену позивачем до стягнення у розмірі 677, 10 грн..

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди, яка вмотивована тим, що унаслідок відмови страхової компанії в виплаті належного йому страхового відшкодування позивач зазнав душевні страждання.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

За несвоєчасні страхові виплати клієнти можуть вимагати компенсацію моральної шкоди. Такий висновок зробила Велика палата Верховного суду в ході розгляду справи №465/4287/15 у постанові від 11.12.2019 року.

Суд виходив із того, що якщо клієнт не отримав вчасно вказану в договорі страхову виплату, він має повне право на відшкодування не тільки майнової, а й моральної шкоди. Така правова позиція поширюється на всі види страховок.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст.137ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому необхідно з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Між тим на виконання вказаних вимог закону, позивачем не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою, про відшкодування якої позивачем заявлено вимоги, не визначено та не доведено, у чому саме полягає така моральна шкода та не наведено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, а тому суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн..

Керуючись ст. ст. 11, 22, 23, 525-526, 611, 625, 979, 980, 985, 988, 991, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, Законом України «Про страхування», ст.ст. 2, 4, 10-12, 13, 19, 43, 44, 51, 78, 76-81, 82, 84, 89, 141, 200, 210, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 353-354 -ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Страхової компанії «ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути зі Страхової компанії «ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» (, місцезнаходження: м. Дніпро, Соборний район, узвіз Кодацький, буд.2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) :

- страхове відшкодування у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень);

- пеню за період із 08.10.2018 року по 20.10.2019 рік у розмірі 3 641.37 грн. (три тисячі шістсот сорок одну гривень 37 копійок);

- 3% річних за період із 08.10.2018 року по 20.10.2019 рік у розмірі 310.68 грн. (триста десять гривень 68 копійок);

- інфляційні збитки за період із 08.10.2018 року по 20.10.2019 рік у розмірі 677, 10 грн. (шістсот сімдесят сім гривень 10 копійок);

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути зі Страхової компанії «ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» (, місцезнаходження: м. Дніпро, Соборний район, узвіз Кодацький, буд.2) на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 284, 354 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (Розділ XII доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 30.04.2020 року.

Суддя: Домусчі Л.В.