Справа № 342/341/19
Провадження № 22-ц/4808/79/20
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1 , позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городенківського районного суду, ухвалене суддею Ничик І.І. 07 жовтня 2019 року в м. Городенка Івано-Франківської області, повний текст якого складено 17 грудня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира АДРЕСА_1 належить їм (позивачам) на праві приватної власності в рівних частинах на підставі свідоцтва про право власності на житло від 4 квітня 2001 року. В грудні 1985 року на підставі рішення колгоспу ім. Чапаєва надано ОСОБА_2 двокімнатну квартиру в 12-ти квартирному будинку за адресою АДРЕСА_2 . Взимку 1986 року сім`я поселилися в цій квартирі: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З 2 травня 1998 року до 5 грудня 2018 року позивачка ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_1 перебували у шлюбі. Відповідач вселився в квартиру як член сім`ї. Після чергової фізичної розправи, 12 липня 2018 року ОСОБА_1 забрав особисті речі та спільно нажите з дружиною ОСОБА_3 майно (предмети домашнього вжитку, побутову техніку, посуд, інструменти, постільні комплекти, покривала, рушники, птицю, поросята) і добровільно переїхав проживати у будинок АДРЕСА_3 , побудований в 2004 р. З того часу відповідач не проживає з ОСОБА_3 та не пов`язаний з нею спільним побутом. Рішенням Городенківського районного суду від 05.12.2018 року за позовом ОСОБА_3 розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . З часу припинення шлюбно-сімейних відносин ОСОБА_1 не виконує обов`язків, покладених законом на користувача житла. Спільне проживання з відповідачем ОСОБА_1 є неможливим, так як він зловживає алкогольними напоями, влаштовує безпідставні сварки, принижує позивачів перед своїми дітьми та сусідами, застосовує фізичну силу до позивачів. Неодноразово відповідач нищив меблі, побутову техніку, зламав замок на вхідних дверях. Позивачі зверталися із заявами до правоохоронних органів, за результатами розгляду яких ОСОБА_1 винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства у сім`ї, рекомендовано вирішувати спори в судовому порядку, проведено з ним бесіди профілактичного характеру про неприпустимість вчинення домашнього насильства.

Оскільки відповідач не проживає по АДРЕСА_2 , участі в утриманні квартири, ремонті, оплаті комунальних послуг не приймає, не є членом сім`ї позивачів, в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відмовляється, має інше власне житло, просили усунути їм перешкоди у користуванні вказаним житлом шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення та зняти його з реєстраційного обліку (а.с.3-7).

Рішенням Городенківського районного суду від 07 жовтня 2019 року позов задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні житлом квартирою АДРЕСА_4 шляхом виселення з цієї квартири ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без надання іншого житлового приміщення. Знято з реєстрації в Чернелицькій селищній раді Городенківського району Івано-Франківської області відомості про місце проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.130-136).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд не спростував того факту, що відповідач з квартири виселений позивачами ще влітку 2018 року, а тому дійшов невірного висновку, що після цієї дати відповідач перешкоджає позивачам здійснювати їх право власності на цю квартиру на власний розсуд, крім цього суд також неправильно оцінив факти, бо в липні та в жовтні 2018 року відповідач намагався увійти в цю квартиру, в якій зареєстроване його місце проживання і в яку він вселений як член сім`ї з позивачем ОСОБА_3 , з якою проживав до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Двічі позивачі в квартиру його не впускали, влаштовували скандали та бійки, а пізніше зверталися в правоохоронні органи з метою отримання документів на підтвердження створення насильства в сім`ї, хоча насправді протиправні дії вчиняла позивач ОСОБА_3 з підтримкою матері ОСОБА_2 .

Суд не надав оцінки тому факту, що відповідач задовго до подій 2018 року як член сім`ї ОСОБА_3 від застосування до нього сили зі сторони обох позивачів отримав захворювання, що призвело до інвалідності. Таким чином, позивачі довели суду те, що відповідач з їх квартири ними виселений, а, отже, відповідач не є особою, яка чинить позивачам перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження їх квартирою, спроби якого відновити проживання позитивного результату не дали.

Судом не досліджено та встановлено чому позивачі не бажають отримувати плату від відповідача за проживання в їх квартирі, не встановлено факту руйнування житла позивачів. При тому у випадку руйнування житла відповідачем судом не надано строку для відновлення житла позивачів, а якщо протягом строку, визначеного судом, наймач не усуне допущених порушень, суд за повторним позовом наймодавця постановляє рішення про розірвання договору найму житла.

Просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.147-148).

Заперечуючи доводи апеляційної скарги позивачі подали заперечення на апеляційну скаргу.

Зазначають, що 12 липня 2018 року ОСОБА_1 забрав особисті речі та спільно нажите майно з дружиною та переїхав жити у будинок, побудований в 2004 році спільно з дружиною за адресою АДРЕСА_3 . Із вказаного часу він не проживає з дружиною та не пов`язаний з нею спільним побутом. Суд, врахувавши всі дійсні обставини справи та правомірно застосувавши норми матеріального та процесуального права, ухвалив по суті справедливе та законне рішення. Просили рішення суду залишити без змін (а.с.162-164).

У судове засідання не з`явився представник Чернелицької сільської ради, від цього відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за відсутності представника Чернелицької сільської ради.

Вислухавши апелянта ОСОБА_1 , позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності в рівних частинах кожній належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 57,2 кв.м., про що свідчить свідоцтво, видане Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації згідно з наказом 70/25 від 19.12.2000 року, квартира зареєстрована в міжрайонному бюро технічної інвентаризації, записана у реєстрову книгу за № 682 04.04.2001. В свідоцтві вказано, що зазначена квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.14).

Згідно рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05.12.2018 по справі № 342/634/18 (провадження № 2/342/507/2018) розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (а.с.11-13).

Відмітка про місце проживання в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданому Городенківським РВ УМВС в Івано-Франківській області 25.06.2005, свідчить, що позивачка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 з 25.09.1997 по 27.01.2006 та з 06.03.2007 (а.с.8).

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_6 з 12.09.2015 року (а.с.10-зворот).

Відмітка у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданому 03 грудня 1997 року Городенківським РВ УМВС в Івано-Франківській області на ім`я ОСОБА_1 , оригінал якого перевірено у судовому засіданні апеляційним судом, свідчить про його реєстрацію (прописку) місця проживання по АДРЕСА_6 з 17.09.1997 року (тобто до реєстрації шлюбу з позивачкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ), але без зазначення номеру будинку та квартири. Штамп про місце реєстрації (прописки) у паспорті апелянта проставлений Чернелицькою селищною радою народних депутатів. При тому відомості у паспорті громадянина України, виданого на ім`я апелянта, про зняття з реєстрації по АДРЕСА_7 відсутні. (а.с.67, 209-211).

Згідно повідомлення Управління ДМС України в Івано-Франківській області від 31.01.2020 року за № 2601.4-774/26.2-20 та від 03.03.2020 року за № 1599, відповідно до обліків відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 17 вересня 1991 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_7 .

У довідці, виданій виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області від 25.02.2019 року за № 111 з метою пред`явлення в управління праці та соціального захисту населення, міститься інформація про реєстрацію апелянта, як колишнього чоловіка, разом з ОСОБА_3 в одному господарстві, однак поштова адреса не зазначається.

У довідці, виданій виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області від 11.03.2019 року за № 149 з метою пред`явлення за місцем вимоги, уже міститься інформація про реєстрацію апелянта, як колишнього чоловіка, у квартирі АДРЕСА_8 .

У змісті обох довідок зазначені відомості про те, що липня 2018 р. ОСОБА_8 за місцем реєстрації не проживає (а.с.25, 34).

Із будинкової книги для прописки громадян, що проживають в АДРЕСА_9 (без зазначення номера будинку і квартири) встановлено, що міститься інформація про реєстрацію місця проживання (прописку) ОСОБА_1 , але з 17.09.1998 року, тобто рік реєстрації місця проживання, зазначений у будинковій книзі, не співпадає з роком реєстрації місця проживання у паспорті громадянина України ОСОБА_1 . При тому реквізити проставленого штампа про місце реєстрації відповідають Чернелицькій селищній раді народних депутатів. У цій же будинковій книзі міститься інформація про реєстрацію місця проживання позивачів. (а.с.87-89, 121-124).

Матеріали перевірки і висновки Городенківського відділу поліції про результати розгляду заяв ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оглянуті у судовому засіданні апеляційним судом, свідчать про виникнення сімейних конфліктів між позивачами та відповідачем. За результатами звернень проводилися з обома сторонами профілактичні бесіди про неприпустимість вчинення домашнього насильства (а.с.19, 24, 79,80,81,83).

Задовольняючи позов, суд виходив з положень ст.ст. 317, 319, 321, 383 ЦК України, ст. 116, 150 ЖК України, встановивши, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття створює неможливим проживання з ним в одній квартирі за адресою АДРЕСА_2 , перешкоджає позивачам здійснювати право власності на свій розсуд, заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, зобов`язавши усунути перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні житлом шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, ОСОБА_1 з цієї квартири, із зняттям з реєстрації в Чернелицькій селищній раді Городенківського району Івано-Франківської області відомостей про його місце проживання за вказаною адресою.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи і висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Відповідно до положень частини першої статті 316, частини першої статті 317, частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (частина перша статті 29 ЦК України). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (частина перша статті 33 Конституції України).

Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно зі статтею 157 ЖК УРСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР.

Відповідно до частини першої статті 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторона, яка вимагає про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, повинна довести про відсутність такої особи за місцем реєстрації протягом року без поважних причин відповідно до положень частини статті 405 ЦК України, на яку як на підставу позову посилається позивач у своїй позовній заяві. Тобто тягар доказування покладено саме на позивача.

Слід розуміти, що посилаючись на положення частини 2 статті 405 ЦК України, позивачі визначили статус відповідача на час його вселення у власну квартиру як члена сім`ї.

Положення ст.ст. 317, 319, 386, 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власнику своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Порядок реєстрації місця проживання фізичних осіб (прописки) станом на вересень 1997 вересень 1998 року був врегульований законодавством СРСР, а саме постановою Ради міністрів СРСР № 677 від 28 серпня 1974 року «Про затвердження положення про паспортну систему СРСР».

За змістом п. п. 4, 24 цього Положення в паспортах громадян здійснювалися відмітки щодо прописки та виписки органами внутрішніх справ і особами, уповноваженими на це виконавчими комітетами сільських, селищних Рад. Прописка і виписка громадян у містах, а також у селищах міського типу і сільських населених пунктах, у яких наявні органи внутрішніх справ, здійснювалася органами внутрішніх справ, а в інших населених пунктах міського типу і сільських населених пунктах особами, уповноваженими на це виконавчими комітетами сільських, селищних рад

При тому, громадяни, які не мали у паспортах відміток про виписку, не підлягали прописці.

Відповідно до п. 16 цього Положення у виданих громадянам в порядку обміну паспортах органами внутрішніх справ здійснювалися записи про прописку.

Зазначений Порядок діяв до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.03 № 35 затверджено "Тимчасовий порядок реєстрації фізичних осіб за місцем проживання", який визначав механізм реєстрації та зняття з реєстраційного обліку фізичних осіб за місцем проживання, що також відносилося до компетенції органів внутрішніх справ.

Отже, при обміні паспорта і отримання паспорта громадянина України 03 грудня 1997 року внесення відомостей про місце реєстрації відповідача від 17 вересня 1997 року відносилося до компетенції органів внутрішніх справ.

Інформація державної міграційної служби, надана на вимогу апеляційного суду, свідчить про те, що апелянт не зареєстрований у квартирі АДРЕСА_4 , а має інше місце реєстрації та проживання.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що апелянт як член сім`ї власника квартири хоча і не зареєстрований в спірній квартирі, але користувався квартирою тривалий час, проживаючи однією сім`єю у шлюбі з ОСОБА_3 до липня 2018 року.

Позов поданий 25 березня 2019 року, тобто у той період, коли відповідач уже виселився із квартири. Про це свідчать матеріали справи, а також пояснення як позивачів, так і відповідачів у судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачі не довели порушення їх прав відповідачем, тому позов про виселення та зняття з реєстрації відповідача є безпідставним.

Колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи копії висновків органів внутрішніх справ, що підтверджують виникнення сімейних конфліктів відповідача з позивачкою на підґрунті неприязних відносин з останньою, і не свідчать про наявність підстав для виселення відповідача за ч.1 ст. 116 ЖК України.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскільки її доводи щодо місця реєстрації відповідача у житлі не підтвердилися у судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

При тому, обставини встановлені цим рішенням, не можуть бути перешкодою для визначення відповідачем підстав захисту його житлових або майнових прав як члена сім`ї.

За правилами частини тринадцятої статі 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Під час розподілу судових витрат враховується поведінка сторін, які замовчували певні обставини.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про ухвалення у справі нового рішення, судовий збір, понесений ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги, підлягає стягненню з позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь у розмірі по 288, 15 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Городенківського районного суду від 07 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання якої АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання якої АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання АДРЕСА_10 (РНОКПП НОМЕР_5 ) по 288, 15 грн (двісті вісімдесят вісім гривень 15 копійок) судового збору з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 26 березня 2020 року.