Номер провадження: 22-ц/813/1716/20
Номер справи місцевого суду: 520/6366/13-ц
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Козлова Миколи Сергійовича на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ

22 травня 2013 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в якій позивач просив визнати за ним право власності на ј частину будинку за АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , витребувати з Третьої одеської державної нотаріальної контори копію спадкової справи до майна ОСОБА_4 . В обґрунтування позовних вимог зазначав, що будучи спадкоємцем першої черги ОСОБА_4 за законом, в установленому законодавством порядку звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову нотаріуса у зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу правовстановлюючого документа. Іншим спадкоємцем першої черги за законом є його мати, ОСОБА_3 (а.с. 2-3), яка, в свою чергу, 27.06.2013 року подала до Київського районного суду м. Одеси заяву про визнання позову ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно (а.с. 33). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2013 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, зобов`язано: Реєстраційну службу Головного управління юстиції в Одеській області надіслати в строк до 01 серпня 2013 року на адресу Київського районного суду м. Одеси відомості відносно того, за ким саме та на підставі яких правовстановлюючих документів із наданням їх належним чином завірених копій зареєстрований житловий будинок за АДРЕСА_1 ; Реєстраційну службу Головного управління юстиції в Одеській області надіслати в строк до 01 серпня 2013 року на адресу Київського районного суду м. Одеси відомості стосовно наявності або відсутності обтяжень на житловий будинок за АДРЕСА_1 ; Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надіслати в строк до 01 серпня 2013 року на адресу Київського районного суду м. Одеси відомості відносно того, за ким саме та на підставі яких правовстановлюючих документів із наданням їх належним чином завірених копій зареєстрований житловий будинок за АДРЕСА_1 ; Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надіслати в строк до 01 серпня 2013 року на адресу Київського районного суду м. Одеси відомості стосовно наявності або відсутності обтяжень на житловий будинок за АДРЕСА_1 (а.с. 40-41).

01 серпня 2013 року Київський районний суд м. Одеси ухвалив заочне рішення у справі за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на ј (одну четверту) житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та в цілому складається з одного житлового будинку, загальна житлова площа якого становить 53,9 кв.м., та надвірних споруд: «Б» сарай, «Г» вбиральня, №1-3 - огорожа, І - мостіння, ІІ - цистерна, розташованих на земельній ділянці площею 536 кв.м. (а.с. 51-53).

17 липня 2019 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2013 року, в якій апелянтка просить поновити строк для подання апеляційної скарги, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2013 року скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі. Вказана апеляційна скарга разом з матеріалами справи отримана Одеським апеляційним судом 22 липня 2019 року.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначила, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону, ухвалене без повного та всебічного з`ясування обставин справи з порушенням норм процесуального та неправильним застосування норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Також апелянтка вказала на те, що на момент подання апеляційної скарги у Київському районному суді м. Одеси розглядається справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні власністю, вселення та визначення порядку користування житловим будинком (а.с.61-64).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 липня 2019 року апеляційну скаргу було залишено без руху та надано апелянтці строк для усунення недоліків.

23.09.2019 року на виконання вказаної ухвали до Одеського апеляційного суду надійшла виправлена апеляційна скарга, в якій апелянтка вказала, що володіє частиною житлового будинку за АДРЕСА_1 . Оскаржуваним заочним рішенням вирішено питання щодо права власності на ј вказаного житлового будинку, частини якого не виділені внатурі. Крім того, на думку апелянтки, суд першої інстанції безпідставно вказав, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування після смерті ОСОБА_4 є його син - ОСОБА_2 , оскільки не врахував також дружину ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , яка є відповідачкою по справі. Більше того, апелянтка вбачає, що заява про визнання позову ОСОБА_3 немає правового значення, оскільки у справі відсутні дані, що ОСОБА_3 є спадкоємцем та належним відповідачем. На думку апелянтки, при неприйнятті спадщини спадкоємцями першого кола необхідно визначатися зі спадкоємцями, яким в такому випадку, можуть бути і спадкоємці іншої черги за законом або відповідна територіальна громада, які й будуть належними відповідачами у справі. Отже, суд ухвалив рішення у справі за відсутності належних відповідачів, без притягнення до участі у справі всіх заінтересованих осіб, чиї права зачіпає оскаржуване рішення суду і без встановлення всіх обставин справи. Тому апелянтка просила апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове, яким у позові відмовити в повному обсязі.

18.02.2020 року засобами електронного зв`язку та 19.02.2020 року через канцелярію апеляційного суду представник ОСОБА_2 - адвокат Вертипорох О.М. подав до суду відзив на апеляційну скаргу. Представник позивача зазначив, що апелянт на день відкриття спадщини 19.07.1995 року не була власником 1/4 частки житлового будинку в АДРЕСА_2 . Позивач звернувся з заявою до нотаріальної контори до закінчення 6-ти місячного строку, але лист, адресований нотаріальній конторі, було повернуто. Шлюб між ОСОБА_3 та спадкодавцем ОСОБА_4 у відповідності до положень ст. 44 КпШС України не був розірваний, адже після ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу сторони не зверталися до органів РАЦС за реєстрацією розлучення. Відповідач ОСОБА_3 не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з метою надання можливості сину ОСОБА_2 прийняти всю спадщину, що залишилась після смерті батька. Апелянт не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася, про що свідчить відповідь нотаріальної контори. ОСОБА_2 є спадкоємцем частки майна у спільній сумісній власності, тому при прийнятті спадщини згода всіх інших власників не потрібна, а також відсутнє право переважного отримання частки майна. Тому, представник позивача просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

20.02.2020 року в судовому засіданні представники апелянта ОСОБА_10. та ОСОБА_11. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Позивач та його представник ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які з`явились, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування після смерті ОСОБА_4 , який звернувся із заявою про прийняття спадщини, є його син - ОСОБА_2 . ОСОБА_2 спадщину прийняв, оскільки подав нотаріусу заяву про її прийняття, із заявою про відмову від спадщини не звертався. Тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги.

Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Предметом позовних вимоги за обставинами даної справи є вимога ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено актовий запис № 43, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 16.09.1998 року (а.с. 4).

Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/4 будинку АДРЕСА_3 , яке належало ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.10.1987 року (а.с. 45), відповідно до якого 1/2 частина будинку була розподілена в рівних частинах між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Інша 1/2 частина будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом перейшла ОСОБА_8 (а.с. 46).

ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2007 року отримала право власності на 1/4 частину спірного будинку після смерті її матері - ОСОБА_9 (а.с. 47).

Як вбачається з матеріалів справи 26 грудня 1995 року ОСОБА_2 звертався до державної нотаріальної контори Саха-Якутії, селище Тіксі з заявою про прийняття спадщини, після смерті батька - ОСОБА_4 (а.с. 14-15). Свідоцтво про право власності на спадкове майно на підставі вказаного звернення позивачу не видавалось, що, зокрема, було підтверджено нотаріусом Нотаріальної палати Республіки Саха (Якутія) Петровою В.Н. на запит позивача від 29.11.2011 року (а.с. 11 оборот).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Калініченко Л.В.) від 24.01.2012 року в справі № 2-5865 були задоволенні позовні вимоги ОСОБА_2 та визначено додатковий строк тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 20). Вказане рішення було оскаржено ОСОБА_1 в апеляційному порядку. Справа знаходиться в провадженні Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Драгомерецький Р.Д.), апеляційне провадження не завершене.

07.03.2012 року ОСОБА_4 звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті його батька ОСОБА_4 (а.с. 16).

10.04.2013 року листом вих. № 1641/01-14 державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицька О.Ю. повідомила ОСОБА_2 про необхідність подання відповідних документів для отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку домоволодіння АДРЕСА_1 . Крім того нотаріус роз`яснила ОСОБА_2 право на звернення до суду за визнанням права власності на частку домоволодіння у випадку відсутності необхідних документів (а.с. 32).

Так, 22.05.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідним позовом до його матері - ОСОБА_3 (а.с. 2-3). Відповідач - ОСОБА_3 27.06.2013 року подала до суду заяву про визнання позову (а.с. 33).

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз`яснив ВССУ в своєму листі «Про судову практику розгляду цивільних справи про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Отже, до спірних правовідносин, які виникли в даній справі, оскільки спадщина була відкрита ІНФОРМАЦІЯ_3 року ( ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) застосовуються положення ЦК УРСР, які діяли на момент відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (в тому числі й усиновлені), дружина та батьки (усиновителі) померлого.

За ст. 549 ЦК УРСР дії щодо прийняття спадщини мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Стаття 550 надає право на звернення до суду з заявою про надання продовження строку для прийняття спадщини. При цьому, якщо інші спадкоємці не заперечують, спадщина може бути прийнята і без звернення до суду.

Відповідно до вище зазначених роз`яснень ВССУ в листі від 16.05.2013 року на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на спадкове майно суд, серед іншого, повинен встановити підстави виникнення права власності на майно в спадкодавця, коло спадкоємців, підстави спадкування зазначеного майна спадкоємцями тощо.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, що в тому числі не спростовувалось сторонами під час розгляду справи.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 16.09.1998 року (а.с. 4).

25.07.1996 року, тобто після смерті ОСОБА_4 , було зареєстровано розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_3 , про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво (а.с. 21). При цьому, як зазначив позивач, в своєму відзиві на апеляційну скаргу, в 1985 році було постановлено судове рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак до органів РАЦС за реєстрацією розлучення вони не звертались, що, як зазначив позивач, в контексті ст. 44 КпШС України означає, що шлюб розірвано не було. Разом з тим вказані обставини не досліджувались судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_3 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_4 . Наявні матеріали справи свідчать лише про звернення з відповідними заявами його сина - ОСОБА_2 , якому було встановлено додатковий строк для прийняття спадщини заочним рішенням від 24.01.2012 року. Вказане рішення оскаржене ОСОБА_1 в апеляційному порядку. Справа знаходиться в провадженні Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Драгомерецький Р.Д.), апеляційне провадження не завершене.

Доказів своєчасного звернення спадкоємців з заявою про прийняття спадщини та видання свідоцтва про право на спадщину матеріали справи не містять. Вказане, у взаємозв`язку із наданням позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, свідчить про те, що доля спадщини після смерті ОСОБА_4 в межах встановленого строку не була визначена. Це обумовлює необхідність залучення до розгляду справи відповідного компетентного органу місцевого самоврядування. Разом з тим питання залучення до розгляду справи відповідного органу судом першої інстанції не вирішувалось.

Отже, з вище наведеного вбачається, що судом першої інстанції при вирішенні спору по суті не були встановлені обставини, які мають значення для справи, не досліджена відповідна доказова база, не з`ясовані дійсні підстави виникнення права на спадкування, суб`єктний склад спору (враховуючи тривалість проміжку часу з моменту відкриття спадщини - 20.07.1995 року та до звернення до суду з позовом 22.05.2013 року) тощо.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться справа № 520/3488/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні власністю, вселення та визначення порядку користування житловим будинком. Позивач звернувся до суду з відповідним позовом на підставі наявності в нього права власності на частину спірного нерухомого майна відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2013 року в справі № 520/6366/13. Отже, оскаржуваним заочним рішенням від 01.08.2013 року були вирішені питання, які стосуються прав та законних інтересів співвласників спірного будинку. Однак, суд першої інстанції не залучив співвласників до розгляду справи по суті в якості співвідповідачів.

У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК в попередній редакції). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову (лист ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13).

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, суд першої інстанції не встановив всі обставини, які мають значення для справи, невірно застосував норми процесуального та матеріального права, а суд апеляційної інстанції не має повноважень згідно з процесуальним законодавством для залучення до участі у справі на стадії апеляційного провадження осіб, які не брали участі у справі в якості відповідачів в суді першої інстанції, апеляційний суд, на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує прийняте судом першої інстанції рішення та приймає нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Прийнята апеляційним судом постанова не є перешкодою до звернення до суду з аналогічним позовом для вирішення спору по суті, проте з обов`язковим притягненням всіх зацікавлених осіб до участі в розгляді справи.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Козлова Миколи Сергійовича - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2020 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

20.02.2020 року м. Одеса