Справа№487/8189/13-к
Провадження №6/487/163/20
УХВАЛА

Іменем України

20.03.2020 року м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду міста Миколаєва Кузьменко В.В., вивчивши подання головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про надання дозволу на примусове проникнення до приміщення належного боржнику ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2020 року до суду надійшло подання головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суслова М.В., в якому останній просить постановити ухвалу про примусове проникнення до житлового приміщення боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 для проведення опису й арешту боржника та його вилучення.

Подання обґрунтоване тим, що не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. З метою уникнення зі сторони боржника вчинення перешкод державному виконавцю в проведенні виконавчих дій та законного виконання рішення суду, державний виконавець звернувся із поданням.

В судове засідання головний державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що на виконанні в Інгульському відділі Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває виконавче провадження №45534106 з примусового виконання виконавчого листа №1-кп/487/392/13 від 26.02.2014 року виданого Заводським районним судом м. Миколаєва про конфіскацію у ОСОБА_1 майна належного йому на праві власності.

21.11.2014 року державним виконавцем Інгульського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам.

03.10.2019 року державним виконавцем направлено вимогу за адресою, зазначеною у виконавчому документі, 15.10.2019 року надати безперешкодний доступ для проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна, що підлягає конфіскації за рішенням суду, 3/10 частки двокімнатної квартири на праві приватної, спільної, часткової власності за адресою: АДРЕСА_1 .

15.10.2019 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою місцезнаходження майна, але виконавчі дії не здійснено, у зв`язку з тим, що двері зачинені.

25.10.2019 року державним виконавцем направлено вимогу за адресою, зазначеною у виконавчому документі, 07.11.2019 року про надання безперешкодного доступу для проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна, що підлягає конфіскації за рішенням суду, 3/10 частки двокімнатної квартири на праві приватної, спільної, часткової власності за адресою: АДРЕСА_1 .

07.11.2019 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою місцезнаходження майна, але виконавчі дії не здійснено, у зв`язку з тим, що двері зачинені.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Натомість, як встановлено із матеріалів подання, постанова про відкриття виконавчого провадження та вимоги державного виконавця надсилались боржнику за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як у виконавчому листі №1-кп/487/392/13 виданому 26.02.2014 р. Заводським районним судом м. Миколаєва, зазначено , що ОСОБА_1 відбуває покарання в СІЗО УВС Миколаївської області.

Крім того, згідно повідомлення в.о. заступника начальника ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" полковника внутрішньої служби Нестеренко А. від 19.09.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 13.03.2014 року вибув до Арбузинської ВК-93 Миколаївської області для відбуття строку покарання.

За такого, враховуючи, що державним виконавцем не направлялась постанова на інші документи за фактичним місцезнаходженням боржника ОСОБА_1 , він вважається не повідомленим про початок примусового виконання рішень, а також не міг виконати вимоги державного виконавця з об`єктивних причин.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (п.4 ч.3).

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено в ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайнім засобом для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску виконавця.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Проте, як встановлено у судовому засіданні, державним виконавцем не вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до житла боржника, для належного його повідомлення, які не потребують примусового проникнення до житла. Навіть відсутні докази про направлення та отримання боржником постанов державного виконавця, що порушило його право на добровільне виконання рішення або оскарження постанов.

У поданні державний виконавець посилався на те, що він здійснював вихід за адресою: АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій, однак доступу йому не було надано, про що був складений акт.

Проте, жодного доказу, що свідчить про перешкоджання боржника у вільному доступі до його житла державним виконавцем суду не надано. А та обставина що боржником не забезпечено безперешкодного доступу до житла, житло зачинено, не може свідчити про перешкоджання у доступі до нього та ухилення боржника від виконання судового рішення. До того ж, боржник відбуває покарання в місцях позбавлення волі і взагалі не повідомлений державним виконавцем про проведення виконавчих дій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дане подання є необґрунтованим, наявність достатніх правових підстав для примусового проникнення до житла боржника є недоведеною, та з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією прав щодо недоторканості житла власників будинку (квартири) та осіб, які в ньому проживають, вважає необхідним відмовити в його задоволенні.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 11-13, 258-260, 263, 439 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про надання дозволу на примусове проникнення до приміщення належного боржнику ОСОБА_1 -відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Заводський районний суд міста Миколаєва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя Заводського районного

суду м. Миколаєва В.В.Кузьменко