Справа № 628/398/19
Провадження № 2/628/17/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді - Клімової С.В.,

при секретарі - Бавика Л.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Боденка Д.О. ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - Курила М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Куп`янську матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном, визнання права власності на майно, поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном, визнання права власності на майно, поділ майна подружжя, який в ході розгляду справи уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача з відповідачем народилася спільна дитина ОСОБА_5 . 04.11.1994 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб. 15.03.2002 року за спільні кошти сторонами було придбано майно, а саме: жилий будинок з відповідними надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та приватизовану земельну ділянку, площею 0,589 га., розташовану на території АДРЕСА_1 надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд.

25.07.2002 року у зв`язку з життєвими обставинами шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано формально без фактичного наміру про розлучення, так як фактично сторони проживали однією сім`єю в одному будинку, мали спільний сімейний бюджет тобто в житті сторін нічого не змінилося та вони і не мали ніяких намірів щодо роздільного проживання. Протягом сумісного проживання сторони купували предмети побуту, платили комунальні послуги, вели сумісний сімейний бюджет. У 2002 році спір про майно не розглядався.

У червні 2017 року за сумісні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було придбано автомобіль Skoda Octavia A5, 2006 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який було зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_3 ..

У червні 2018 року через дії відповідача ОСОБА_3 фактичні шлюбні відносини були припинені. Останній почав чинити перешкоди у користуванні житлом, на деяких кімнатах встановив замки, виніс деяку побутову техніку із будинку та почав проживати за іншою адресою. Після цього відповідач повідомив позивача, що він залишає собі спільний автомобіль, а також гараж, який знаходиться біля будинку. Щодо житлового будинку останній повідомив, що бажає отримати свою частку будинку 4000 доларів США, а згодом повідомив, що буде вирішувати зазначений спір лише в судовому порядку. На час подання позову відповідач хоча і зареєстрований у будинку, однак фактично в ньому не проживає, участі в утриманні спірного майна не приймає. Позивач зареєстрована та проживає за адресою розташування спірного майна та сплачує комунальні платежі в тому числі і за відповідача. Відповідач ухиляється від виконання своїх цивільних обов`язків щодо утримання майна та позивачу часто погрожує, що продасть спірне майно без згоди позивача.

Крім цього з червня 2018 року відповідач вирішив, що автомобіль, який був придбаний за спільні кошти та зареєстрований на його ім`я є лише його власністю та почав його використовувати у власних інтересах, у зв`язку з цим позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Представник відповідача надав до суду відзив на уточнену позовну заяву, зазначивши, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки з договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки від 15.03.2002 року у п.5 зазначається, що « Купівля-продаж житлового будинку та земельної ділянки нами, сторонами по договору, здійснено за 4 320 гривень, з яких 4 063 гривень сплачено за жилий будинок, а 257 гривень за земельну ділянку, які я ОСОБА_7 , одержала для мого поручителя ОСОБА_8 від ОСОБА_3 , повністю, до підписання договору». В пункті 11 вищевказаного договору зазначено, що « Всі витрати по складанню та посвідченню цього договору несу, я, ОСОБА_3 ». Тобто ОСОБА_3 розпоряджався своїми коштами без будь-якого втручання або присутності гр.. ОСОБА_1 .. Відповідно до вимоги розподілу земельної ділянки представник відповідача зазначає, що право власності на землю є непорушним. Представник відповідача зазначає, що шлюб між сторонами дійсно було розірвано 25.07.2002 року, тобто майже 17 років, у зв`язку з цим підстав визнати майно спільним сумісним, визнати права власності на майно, робити поділ майна у гр.. ОСОБА_1 не має так як вже сплила позовна давність. Що стосується автомобіля представник відповідача зазначив, що ОСОБА_3 вже не перебуваючи у шлюбі,не проживаючи однією сім`єю, не ввівши спільний побут, не маючи сімейного бюджету, а лише мешкаючи під одним дахом з колишньою дружиною гр.. ОСОБА_1 дійсно придбав в червні 2017 року зазначений в позові автомобіль за свої особисті кошти, який зареєстрував на своє ім`я.

Представник відповідача зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що автомобіль придбаним сторонами в результаті їх спільної праці. Що стосується фотокарток наданих до позовної заяви, як начебто якості доказів по справі, майже під всіма фотокартками, а не на них, проставлені будь-які дати, які не відповідають дійсності та не можуть існувати як докази.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив зазначивши, щодо строків застосування позовної давності, то початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) ( 2947-14 ) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

25.07.2002 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у зв`язку з життєвими обставинами було розірвано формально, без фактичного наміру про розлучення, так як після розірвання шлюбу вони спільно проживали однією сім`єю в одному будинку, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, тобто в їх житті нічого не змінилося. На протязі сумісного проживання вони купували предмети побуту, платили комунальні послуги, вели сумісний сімейний бюджет.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у 2002 році спір про майно не розглядався, після розірвання шлюбу вони продовжували користуватись спірним будинком, оскільки разом проживали в ньому однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

У червні 2018 року фактичні шлюбні відносини були припинені, через що виникла необхідність здійснити поділ спільного майна подружжя, оскільки саме з цього часу позивач дізналась про порушення свого права, з моменту дій (бездіяльності) відповідача, яке полягало у небажанні врегулювати спір щодо поділу майна. Таким чином строки позовної давності обчислюються з червня 2018 року, тому підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні.

Щодо доводів представника відповідача відносно поділу земельної ділянки, представник позивача зазначає, що представник відповідача цитує норми законодавства та вказує, що право власності на землю є непорушним, однак у вказаних нормах закону відсутні судження самого відповідача та його представника щодо неможливості поділу земельної ділянки, площею 0,589 га. розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , тобто є незрозумілим, яким чином позиція відповідача узгоджується з переліченими нормами законодавства.

Щодо ненадання позивачем доказів придбання спірного майна за спільні кошти, представник позивача зазначає, що на законодавчому рівні закріплено презумпцію права спільної сумісної власності на майно, яке було набуто за час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, а той факт, що майно було придбане та зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Представником відповідача не надано доказів, які б вказували на те, що спірне майно є особистою власністю відповідача та було придбане за його особисті кошти. Під час придбання будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вже проживали у зареєстрованому шлюбі близько 8 років, а той факт, що стороною у договорі купівлі продажу майна було зазначено лише ОСОБА_3 не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності на майно та не позбавляє позивача мати право на частку в такому майні.

Щодо доводів з приводу придбання автомобіля, представник позивача зазначив, що транспортний засіб, було придбано під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та у відповідності до ст.. 74 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності, а невизнання вказаної обставини відповідачем та посилання на те, що ОСОБА_3 проживав лише під одним дахом з колишньою дружиною, позивач розцінює як форму захисту відповідача з метою уникнення від розподілу майна.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13.02.2019 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13.02.2019 року клопотання представника позивача про забезпечення позову було задоволено.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18.02.2019 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31.05.2019 року підготовче судове засідання було проведено та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Боденко Д.О. уточнену позовну заяву підтримали та просили суд її задовольнити, зазначивши доводи викладені в уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Курило М.І. уточнений позов не визнали, підтримали відзив на уточнену позовну заяву, зазначивши, що позивачем та її представником не надано жодних доказів на підтвердження доводів, які викладені в позові.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що знає сторони з 2000 року, а саме з того часу як придбали будинок та добудовували його разом, згодом переїхали на АДРЕСА_2 Про те, що сторони розлучилися у 2002 році свідку було відомо, однак вони пояснили, що розірвання шлюбу є фіктивним. Після розлучення проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно витрачали грошові кошти, навчали доньку. У 2017 році придбали автомобіль «Шкоду», рішення про придбання автомобіля приймали також спільно. Свідок зазначає, що вони спілкувалися сім`ями та ходили один до одного в гості на дні народження, свята. Сторони кожного року їздили разом відпочивати. Відповідач постійно возив на роботу позивача та забирав її з роботи. Позивач працювала в вагонному депо, а відповідач в ПЧ. Також свідку відомо, що коли позивач отримала травму то протягом шести місяців лежала, відповідач піклувався про неї та купував ліки. Свідок, знає, що свою квартиру відповідач продав, після того як добавили гроші до виручених грошів за продаж квартири сторони купили будинок. Продали спільний автомобіль та після того як добавили гроші їх родичі сторони купили автомобіль «Шкоду». Будинок придбали за 1 750 доларів США, а квартиру продали за 1 300 доларів США. З кінця травня 2018 року сторони припинили проживати однією сім`єю, що стало великою несподіванкою.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що з 2000 року коли сторони купили будинок то жили по сусідству, спілкувалися та дружили сім`ями. Про те, що сторони розлучилися свідку не було відомо. До червня 2018 року сторони спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом ходили на ринок, обробляли город. Добудовували будинок разом та робили ремонт, купували побутову техніку. Свідок зазначає, що сторони разом проводили свята, їздили відпочивати за кордон, в цей час свідок приглядав за будинком. Також свідку відомо, що коли позивач отримала травму то протягом шести місяців лежала, відповідач піклувався про неї та купував ліки. Сторони разом придбали автомобіль « Шкода Октавія» на якому їздили вдвох.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засідання пояснила, що в минулому році приблизно в червні-липні місяці дізналася, що ОСОБА_12 розлучаються так як відповідач створив нову сім`ю. Про те, що сторони у 2002 році розлучилися свідок не знала. Весь час сторони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, відпочивали разом. Приходили в гості тільки разом, свідок зазначає, що не бачила, щоб між ними були якісь сварки. З 2000 року сторони придбали будинок в якому зробили прибудову, ванну та туалет, провели газ. Також свідку відомо, що коли позивач у 2014 році хворіла то відповідач здійснював за нею догляд. Свідок зазначає, що у 2017 році сторони продали автомобіль « Опель- Вівара» за 7 000 доларів США, після цього через 1-1,5 неділі придбали автомобіль « Шкода - Октавія ».

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що рік потому відповідач пішов з сім`ї та перестав спілкуватися зі свідком та його рідними. Про те, що сторони розлучилися свідок не знав, так як вони спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом добудовували будинок, купували машину. В літку коли приїздили родичі з Півночі то приходили в гості до сторін також їздили разом на відпочинок. Після отриманої позивачем травми відповідач доглядав за нею. Після продажу автомобіля « Опель», купили автомобіль « Шкода-Октавія». Брат відповідача, який проживає на Півночі допомагав йому.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що у сторін у 1994 році народилася донька, в цьому ж році вони одружилися. У 2001 році в липні свідок приїхав у відпустку та дізнався, що сторони придбали будинок по АДРЕСА_1 . В жовтні 2001 року перешли жити у вказаний будинок. Свідок зазначає, що про розлучення дізнався приблизно років 8-9 назад, відповідач говорив свідку, що розлучилися фіктивно. Кожного року свідок приїжджав у відпустку з Півночі приблизно на 2 місяці до сім`ї ОСОБА_12 так як свідок є братом відповідача, разом зі сторонами відпочивали, їздили по курортам. Свідку відомо, що зарплатна картка позивача була у відповідача та він користувався нею. Транспортний засіб сторони купили разом. Свідок зазначає, що коли сторони придбали будинок, то відповідач ще не вступив у спадок. Також свідку відомо, що відповідач пішов із сім`ї у травні 2018 року.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що зі сторонами знайома з 1998 року, після чого стали спілкуватися. В травні 2001 року сторони переїхали з АДРЕСА_1 та жили у бабусі позивачки. Через деякий час сторони придбали будинок та переїхали в будинок за адресою АДРЕСА_1 , де робили ремонт, проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Свідок зазначає, що сторони мали спільний сімейний бюджет та зазначає, що в присутності свідка відповідач знімав кошти з зарплатної картки позивачки. Сторони разом ходили в гості, святкували дні народження, разом з родичами їздили відпочивати за кордон. Відповідач постійно забирав позивачку з роботи на машині. Рік потому відповідач пішов із сім`ї.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що є родичкою позивачки та дружиною брата відповідача. Позивачка познайомилася з відповідачем та в 1994 році у них народилася дитина, згодом вони одружилися. Свідок зазначила, що вона з чоловіком приїздила в гості до сторін на час відпустки та гостювали у них приблизно по два місяці. В 2001 році з чоловіком приїхали до сторін у гості коли вони купили будинок. Знає, що сторони переїхали жити в придбаний будинок по АДРЕСА_1 у жовтні 2001 року. У 2002 році сторони стали перебудовувати дім, згодом у 2003 році провели газ в будинок. В 2008 році добудовували дім. Свідок зазначає, що вона з чоловіком допомагали сторонам фінансово. В 2008 році спільно поїхали сім`ями відпочивати. У 2009-2010 роках знову їздили відпочивали разом з сім`єю ОСОБА_12 , свідок зазначила, що коли перебували на відпочинку то сторони проживали в одному номері. У 2013 році коли позивачка зламала ногу то відповідач піклувався про неї та доглядав її. У 2014 році знову разом їздили відпочивати на море, зазначила, що відносини у сторін були дуже теплі. Про те, що сторони розлучилися свідок дізнався про розлучення лише 8-9 років після розлучення, ОСОБА_12 пояснили, що розлучення є фіктивним. Свідок зазначає, що сторони виховували дитину, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та проживали як одна сім`я також сторони працювали на одній роботі. У сторін була банківська картка на рахунок якої свідок зі своїм чоловіком перераховували їм кошти в якості фінансової допомоги. Зазначені кошти сторони також витрачали разом. Коли сторони купували автомобіль то свідок з чоловіком додали їм 1000 євро на покупку авто. Автомобіль вони купували як сім`я та рішення про придбання авто було прийнято разом. Знає, що у 2017 році сторони мали намір повінчатися. Також свідку відомо, що відповідач пішов із сім`ї на початку травня 2018 року. Крім того свідок зазначила, що після смерті бабусі відповідачу дісталася квартира, яку він продав. Допускає, що будинок було придбано за спільні кошти, які були у сторін.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так судом встановлені наступні фактичні обставини.

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за № 2 виданого Куп`янським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 18 січня 2019 року підтверджується, що 04 листопада 1994 року Виконавчим комітетом Куп`янськ - Вузловської селищної ради м. Куп`янська Харківської області було зареєстровано шлюб за актовим записом № 103 між ОСОБА_3 та ОСОБА_17 , прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_3 25 липня 2002 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп`янську Куп`янського міськрайонного управління юстиції Харківської області за актовим записом № 281 шлюб між сторонами було розірвано.

Інформацією з МВС України Регіональний сервісний центр в Харківській області від 28.01.2019 року № 31/20-266 повідомляється, що згідно бази даних НАІС МВС України, 21.06.2017 року автомобіль Skoda Octavia A5, 2006 року випуску, чорного кольору VIN код НОМЕР_1 , вид палива бензин або газ, об`єм двигуна 1968 см2, зареєстрований на ім`я громадянина ОСОБА_3 на підставі договору укладеному у СГ № 7218/17/000622 від 21.06.2017 року, виданого ТОВ « МАГНОЛИТ», вартість склала 49 800 гривень. Кількість власників автомобіля - 3.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 153308153 від 21.01.2019 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 153311361 від 21.01.2019 року підтверджується, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на нерухоме майно місце знаходження якого за адресою: АДРЕСА_1 .

Витягом з сайту AUTO RIA, AUTOMOTO.UA підтверджується, що станом на 01.02.2019 року автомобіль Skoda Octavia A5, 2006 року випуску виставлений на продаж.

Витягом з сайту OLX підтверджується, що станом на 01.02.2019 року житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

Інформацією з Комунального підприємства Куп`янське бюро технічної інвентаризації за № 63 від 31.01.2019 року, підтверджується, що на житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано право власності за гр.. ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Башинською Л.В. № 831 від 15.03.2002 року.

Фотокопією договору купівлі - продажу жилого будинку та земельної ділянки від 15.03.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 831, підтверджується, що ОСОБА_3 придбав належний ОСОБА_8 житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 та приватизовану земельну ділянку площею 0,589 га розташовану на території АДРЕСА_1 , надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд.

Фотокартками за період з 2004 року по 2017 рік на яких зображені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується ведення спільного побуту між сторонами.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Куп`янського міського управління юстиції Харківської області від 10.12.2004 року підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5 батьками якої зазначені: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 . (а.с. 17-34).

Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 13.02.2007 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп`янську Куп`янського міськрайонного управління юстиції Харківської області підтверджується, що шлюб між ОСОБА_18 та ОСОБА_1 було розірвано 25.07.2002 року про що зроблено відповідний актовий запис за № 281. ( а.с. 127).

Листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за № 29-20-9,1-4058/0/19-19 від 17.05.2019 року стосовно інформації про земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується, що станом на 01.01.2013 року не внесено відомості до державного земельного кадастру про земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно. За наявними відомостями ОСОБА_3 , являється власником земельної ділянки. Державний акт на право власності на землю серія І-ХР 052438 від 22.04.2002 року на земельну ділянку площею 0,0589 га. виданий на ім`я ОСОБА_3 ( а.с. 144-145).

Копією Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ХР № 052438 від 22.04.2002 року, підтверджується, що власником земельної ділянки площею 0,0589 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 937.

Інформацією з Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України від 25.07.2019 року за № 31/20/2-641 підтверджується, що на підставі заяви ОСОБА_3 за № 120515202 від 21.06.2017 року було проведено перереєстрацію на нового власника за договором купівлі - продажу ( СГ ) транспортного засобу Skoda Octavia A5, 2006 року випуску, чорного кольору VIN код НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_5 , тип палива бензин або газ, об`єм двигуна 1968 см..

Копією акту технічної експертизи про відповідність конструкції та технічного стану переобладнаного транспортного засобу вимогам безпеки дорожнього руху № УС334029 від 21.06.2017 року підтверджується, що транспортний засіб Skoda Octavia A5, № кузова НОМЕР_5 відповідає вимогам ДСТУ 3649, ДСТУ 4277 та придатний до експлуатації.

Актом за № УС334029 приймання-передачі транспортного засобу переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі від 21.06.2017 року, підтверджується, що транспортний засіб Skoda Octavia A5, № кузова НОМЕР_5 укомплектовано автомобільним газобалонним обладнанням відповідно до технічної документації підприємства-виробника зазначеного обладнання ФОП ОСОБА_19 та отримано замовником ОСОБА_3 .

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 підтверджується, що транспортний засіб Skoda Octavia A5, 2006 року випуску, чорного кольору VIN код НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_5 , був зареєстрований на ОСОБА_20 .

Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 52622017 виданого Харківською філією державного підприємства « Національні інформаційні системи» від 21.06.2017 року, підтверджується, що за вказаними параметрами запиту, а саме на предмет обтяження номер об`єкта НОМЕР_5, номер державної реєстрації НОМЕР_2 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформація відсутня.

Результатами перевірки з підсистеми НАІС ДДАІ МВС України, транспортний засіб Skoda Octavia A5, № кузова НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_3 , 1. Викрадені ТЗ ( Угон) - ні, 2. Обмеження - Розшук та/або затримання - ні, 3. Обмеження - Арешт та/або заборона на відчуження - ні, 4. Обмеження - Речовий доказ по кримінальній справі - ні, 5. Орієнтування - ні, 6. Особи у розшуку - ні, 7. Номерний знак у розшуку - ні., 8. Документи у розшуку - ні, 9. Документи реалізації ТЗ/Акт ПП/НЗ транзит видані суб`єкту господарювання - відсутній критерій для перевірки, 10. Документи реалізації ТЗ/Акт ПП/НЗ транзит передані до НАІС - так, 11. Адмінпрактика - Порушення окрім штрафів - ні, 12. Адмінпрактика -Штрафи - так, 13. Посвідчення про право реєстрації ( ВМД для фіз.. осіб) - ні, 14. Вантажна митна декларація ( ВМД для юр. осіб) - ні, 15. Документи реалізації ТЗ/Акт Приймання - передачі/НЗ транзит - відсутній критерій для перевірки.

Актом огляду реалізованого транспортного засобу № 7218/17/000622 від 21.06.2017 року на підставі договору купівлі - продажу № 7218/17/000622 від 21.06.2017 року підтверджується, що ідентифікаційні номери складових частин транспортного засобу Skoda Octavia A5, 2006 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_5 , відповідають номерам, зазначеним у товарно-супровідній документації транспортного засобу.

Договором комісії 7218/17/000622 від 21.06.2017 року підтверджується, що комісіонер ТОВ « МАГНОЛИТ» в особі відповідального ОСОБА_21 , який діє на підставі статуту з одного боку, та комітент ОСОБА_20 по дорученню ОСОБА_1 уклали цей договір, предмет договору на комісію прийнято автомобіль Skoda Octavia A5, 2006 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_5 , який є власністю комітента на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_8 від 11.04.2017 року.

Договором купівлі - продажу транспортного засобу 7218/17/000622 від 21.06.2017 року підтверджується, що ОСОБА_3 придбав у ТОВ « МАГНОЛИТ» в особі відповідального ОСОБА_21 транспортний засіб Skoda Octavia A5, 2006 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_2 , за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 49 800 грн.. ( а.с. 193-201).

Частиною першою ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч.ч.1-5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторін.

За вимогами п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим згідно зі ст.74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визнання осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК , суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Допитані в судовому засіданні свідки кожен окремо в своїх поясненнях суду пояснили, що знайомі зі сторонами на протязі тривалого часу, про розлучення сторін дізналися з їх слів, однак останні наголошували, що розлучення є фіктивним та після розлучення продовжували проживати разом, вели спільне господарство, побут, виховували доньку, мали спільний сімейний бюджет, відпочивали разом. Зазначений факт також підтверджується фотознімками наданими позивачем в якості доказів до позову на яких зображені сторони.

Як наголошує ВСУ у п. 20 постанови пленуму №11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 72 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В новому Сімейному кодексі, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер.

До особистих немайнових прав подружжя СК відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов 'язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу.

Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей.

Відтак суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю «сім`ї», є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі.

З огляду на наведене, системний аналіз наявних доказів дозволяє суду дійти висновку про наявність у сторін спору відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам сім`ї, в період з 25 липня 2002 року по 01 червня 2018 року, так як цей факт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та показами допитаних в судовому засіданні свідків, не вірити яким у суду немає підстав.

Щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, слід встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 29.03.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що на час придбання спірного житлового будинку із земельною ділянкою сторони перебували ще в зареєстрованому шлюбі. На час придбання автомобіля позивачка з відповідачем проживали разом та вели спільний побут, мали спільний сімейний бюджет. Відповідач заперечував проти зазначеного факту та стверджував, що дане майно було придбано за його власні кошти, однак зазначені відповідачем відомості спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та показами свідків.

Крім того відповідач у своїх поясненнях зазначав, що вони лише проживали під одним дахом та позивачка не має ніякого відношення до придбання автомобіля. Однак з наданого до суду письмового доказу, а саме договору комісії 7218/17/000622 від 21.06.2017 року вбачається, що позивачка ОСОБА_1 по дорученню колишнього власника автомобіля ОСОБА_22 в якості комітента уклала договір комісії з комісіонером ТОВ « МАГНОЛИТ» в особі відповідального ОСОБА_21 , який діє на підставі статуту з одного боку, предмет договору на комісію прийнято автомобіль Skoda Octavia A5, 2006 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_5 , який є власністю комітента на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 від 11.04.2017 року.

Відтак на підставі наданих позивачем доказів та показів свідків наданих під час розгляду справи, суд приходить до переконання, що жилий будинок з відповідними надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , приватизована земельна ділянка, площею 0,589 га., розташована на території АДРЕСА_1 надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд, а також транспортний засіб Skoda Octavia A5, 2006 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 набуті сторонами спору в результаті спільної праці за спільні кошти під час перебування в офіційному шлюбі та під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період встановлений судом, а тому є спільною сумісною власністю сторін спору.

Щодо поділу спільного майна.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з того, що засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків членів сім`ї визначені Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України), а щодо правовідносин до 01.01.2004р. Кодексом про шлюб та сім`ю).

Згідно зі ст. 22 КпШС (чинного на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Згідно зі ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 29 КпШС поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

За змістом вказаних норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).

Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

У відповідності до ч. 3 ст.368ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст.372ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Статтями 11-13ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Вирішуючи питання про розподіл майна подружжя в натурі, суд враховує положення ст. 71 СК України, а також встановлені у судовому засіданні обставини.

З урахуванням викладено вище суд вважає, що вимоги позивача щодо поділу житлового будинку, земельної ділянки та транспортного засобу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено, що спірне майно було придбано за спільні кошти подружжя, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та показами свідків.

Оцінюючи аргументи, викладені в позові, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими,що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що сторони в період спільного проживання в шлюбі та під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, за спільні сумісні кошти придбали жилий будинок з відповідними надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 із приватизованою земельною ділянкою, площею 0,589 га., що розташована на території АДРЕСА_1 надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд, а також транспортний засіб Skoda Octavia A5, 2006 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Суд критично відноситься до доводів відповідача та представника відповідача викладеними у відзиві, оскільки останніми на підтвердження своїх заперечень до суду не надано належних та допустимих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що суд задовольняє позовні вимоги, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати.

Керуючись ст.ст. 11-13, 76, 77, 79, 80, 81, 141, 263, 315 ЦПК України, 16, 368, 372 ЦК України, 3, 21, 36, 60, 61, 69, 70, 71, 72, 74, 163 СК України, 22, 24, 28, 29 КпШС, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном, визнання права власності на майно, поділ майна подружжя - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в період з 25 липня 2002 року до 01 червня 2018 року.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , транспортний засіб Skoda Octavia A5, 2006 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 та провести розподіл спільного сумісного майна, визначивши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину транспортного засобу Skoda Octavia A5, 2006 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,589 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 093 ( три тисячі дев`яносто три гривні) 70 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Куп`янський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після складання повного судового рішення відповідно до ст.268 ЦПК України - в цей же строк з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки http://kpm.hr.court.gov.ua/sud2023/gromadyanam/csz/

Повний текст рішення складено 26.03.2020 року.

Суддя С.В. Клімова