№ 336/1885/19
провадження № 2/336/234/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Олексієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, ОСОБА_3 ) про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

26.03.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду звищевказаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи. В позові зазначив, що 10.02.2015 р. він уклав з відповідачем, яка є дружиною його племінника ОСОБА_3 , договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. та зареєстрований за № 320. Відповідно до умов договору він передав, а відповідач прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 40,32 кв.м., у тому числі житловою площею 20,2 кв.м.

Відповідно до п.2.2 вказаного договору набувач зобов`язувалась щомісячно сплачувати йому грошові кошти у розмірі 800 грн.; здійснювати закупівлю продуктів харчування, предметів першої потреби за його особисті кошти; у випадку його хвороби забезпечити його ліками відповідно до рецептів, виписаних лікарями та при необхідності забезпечувати огляд у лікарів відповідного фаху за його кошти; у разі потреби забезпечувати його транспортом.

З усього переліченого у договорі, відповідач виконувала лише обов`язок у вигляді надання грошових коштів у розмірі 800 грн. щомісячно і то тільки до серпня 2018 р.

З вересня 2018 р. відповідач жодним чином не виконувала обов`язків, передбачених умовами договору довічного утримання.

За період з 10.02.2015 р. до часу звернення до суду він неодноразово звертався до лікарів, де були встановлені діагнози, призначали ліки для лікування, про що знала відповідач та третя особа - його племінник.

У грудні 2018 р. позивач захворів і йому було необхідно пройти лікування у медичному закладі, він звернувся за допомогою до ОСОБА_2 , але у транспортуванні до лікарні йому було відмовлено.

В лікарні він знаходився 4 дні, після чого продовжив лікуватися вдома. Про його хворобу знала, як позивач, так і третя особа - ОСОБА_3 , але жодного разу не відвідали його, не телефонували, хоча він потребував сторонньої допомоги.

За період з 10 лютого 2015 р. до цього часу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жодного разу не забезпечували позивача ліками відповідно до рецептів, виписаних лікарями, за необхідності не забезпечували огляд у лікарів відповідного фаху, навіть, за його кошти, як то передбачено договором довічного утримання.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує умови договору довічного утримання, ОСОБА_1 за позовом просить розірвати договір довічного утримання від 10.02.2015 р., посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., р.№ 320, укладений між ним та ОСОБА_2 ; повернути сторони у первинний стан шляхом визнання за ним права власності на спірну квартиру; скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі прав на квартири та скасувати заборону відчуження нерухомого майна.

Ухвалою від 18.04.2019 р. відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.05.2019 р.

27.05.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 01.07.2019 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України за клопотанням відповідача.

01.07.2019 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 25.09.2019 р.

25.09.2019 р. в судовому засіданні було оголошено перерву до 01.10.2019 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України.

01.10.2019 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 22.11.2019 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України для виклику свідків.

22.11.2019 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 02.12.2019 р. для виклику свідків.

02.12.2019 р. в судове засідання відкладено на 25.02.2020 р. через перебування судді у відпустці за раніше відпрацьований вихідний день.

25.02.2020 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 17.03.2020 р. перед дослідженням письмових доказів та судовими дебатами.

Представник позивач подала заяву про продовження розгляду справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві, відповіді на відзив (а.с.96-105) та письмових судових дебатах (а.с.170-179).

Відповідач та її представник подали заяву про продовження розгляду справи без їх участі, просять відмовити в задоволенні позову з підстав, які викладені у відзиві на позов (а.с.52-54) та письмових судових дебатах (а.с.167-168).

Треті особи ОСОБА_3 та приватний нотаріус Нароха О.В. подали заяви про розгляд справи без їх участі. ОСОБА_3 в судовому засіданні надав пояснення по суті позову, за змістом яких заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 .

Розгляд справи за відсутності учасника процесу узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу 17.03.2020 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення сторін та їх представників, третьої особи ОСОБА_3 , допитавши свідків, приймаючи до уваги позицію приватного нотаріуса, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом з письмових доказів, 10 лютого 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 320 (а.с.9-12).

Відповідно до ч. 1ст. 202 ЦК України правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Ч. 1 ст. 756 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Згідно п.1.1 договору позивач передав у власність відповідача квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач прийняла на себе обов`язки, визначені в п.2 договору.

Відповідно до п.2.2 договору до обов`язків набувача з надання відчужувачу довічного утримання та догляду належить: щомісячне надання відчужувачу грошової суми в розмірі 800 грн.; здійснювати закупівлю продуктів харчування, предметів першої потреби за особисті кошти відчужувача; у випадку хвороби відчужувача забезпечувати його ліками відповідно до рецептів, виписаних лікарями та при необхідності забезпечити медичний огляд у лікарів відповідного фаху, що здійснюється за особисті кошти відчужувача; у разі потреби забезпечувати відчужувача транспортом.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи довідки, виданої КУ «Міська лікарня № 8» у період з 10.02.2015 р. по 14.03.2019 р. (а.с.15), ОСОБА_1 оглядався лікарями лікарні двічі в 2015 р., в 2016 р. та в 2017 р. і йому призначалось відповідне лікування.

З 26.12.2018 р. по 30.12.2018 р. ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні терапії КУ «Міська лікарня № 1» (а.с.16) та йому було призначено відповідне лікування.

В поданій до суду позовній заяві позивач стверджує, що ОСОБА_2 в порушення п.2.2 умов договору довічного утримання не виконувала взятих на себе обов`язків, зокрема, не здійснювала закупівлю продуктів харчування, предметів першої потреби за особисті кошти відчужувача; під час його хвороби не забезпечувати його ліками відповідно до рецептів, виписаних лікарями, не забезпечувала транспортом.

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в суді надали пояснення про те, що позивач скаржився їм на невиконання ОСОБА_2 умов договору, а саме ненадання допомоги під час його хвороби, відмова у транспортуванні до медичного закладу. Свідки підтвердили пояснення в суді ОСОБА_1 про те, що позивач самостійно, іноді за допомогою онука ОСОБА_10 , забезпечує себе продуктами харчування, обслуговує у побуті. Свідок ОСОБА_11 в суді надав пояснення, що протягом тривалого проміжку часу саме він надавав посильну допомогу ОСОБА_1 , деякий час мешкав разом з позивачем.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором довічного утримання.

Відповідачем, в свою чергу, достовірними доказами не спростувані доводи позивача, а показання свідків, які були допитані за клопотанням ОСОБА_2 , містять не значний обсяг інформації щодо предмету доказування, і є недостатніми, щоб дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору в сумі 2305,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 206, 211, 261, 264, 265, 354, 430ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) (треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, ОСОБА_3 ) про розірвання договору довічного утримання- задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 10.02.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., р.№ 320, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Повернути сторони у первинний стан шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі прав на нерухоме майно - квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , вчинену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. на підставі договору довічного утримання від 10.02.2015 року, р.№ 320.

Скасувати заборону відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , накладену за договором довічного утримання від 10.02.2015 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., р.№ 320.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2305,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 27 березня 2020 року.

Суддя О.В.Дмитрюк