КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/324/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів: Нежури В.А., Сержанюка А.С.

при секретарі - Перебитюку А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року у справі №761/27408/19 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» про визнання недійсною заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» (далі КП «Київтеплоенерго») про визнання недійсною заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого 18 лютого 2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, він з 17 лютого 2003 року є власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з відповіддю на адвокатський запит від 04 червня 2019 року за № 28АУ/6/1/2228 за даними відповідача, який з 01 травня 2018 року є виконавцем послуг з централізованого опалення ( далі ЦО) та централізованої подачі гарячої води ( далі ЦПГВ), за ним, в період з 01 липня 2017 року по 01 травня 2019 року обліковується заборгованість за ЦО у розмірі 51 351 грн. 23 коп. та за ЦПГВ у розмірі 3 929 грн. 37 коп.

ОСОБА_1 не погоджується з даною заборгованістю, посилаючись на те, що він з 28 квітня 2015 року не отримував послуг з централізованого опалення та не проживав за вищезазначеною адресою.

Визнавав правомірною, нарахування йому заборгованості лише на суму 567 грн. 81 коп.,

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсною заборгованість перед Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» по вище вказаним наданим послугам в період часу, з 01 січня 2015 року по 01 травня 2019 року у сумі 53 712 грн. 79 коп.; стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу, КП «Київтеплоенерго» зазначило, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року є обґрунтованим та законним із правильним застосуванням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, тому вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого 18 лютого 2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

За інформаціє відповідача, який з 01 травня 2018 року є виконавцем послуг з централізованого опалення (ЦО) та централізованої подачі гарячої води (ЦПГВ), за ОСОБА_1 , в період з 01 липня 2017 року по 01 травня 2019 року обліковується заборгованість за ЦО у розмірі 51 351 грн. 23 коп. та за ЦПГВ у розмірі 3 929 грн. 37 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх вимог про визнання нарахованої заборгованості у розмірі 53 712 грн. 79 коп. недійсною, посилався на те, що він з 28 квітня 2015 року не отримував послуг з ЦО та не проживав за вищезазначеною адресою.

На підтвердження вказаних обставин, ОСОБА_1 додано до позовної заяви посвідчення особи моряка серії НОМЕР_1 ; Акт прийняття на комерційний облік вузла обліку енергії для потреб опалення окремого приміщення, за з яким з часу повірки 28 квітня 2015 року до 08 лютого 2019 року позивач спожив 0,821 Гкал теплової енергії; Акт приймання на абонентський облік засобів обліку води від 18 лютого 2019 року, в якому вказано, що позивачем у період часу з 25 березня 2016 року за лічильником № 5863167 використано 1 м3 холодного водопостачанн та водовідведення, а за лічильником № 62630003 - в період часу з 03 березня 2016 року 2 м3, що разом становить 3 м3 , гарячого водопостачання та водовідведення: позивачем у період часу з 20 січня 2017 року за лічильником № 7054043 використано 1 м3 , а за лічильником № 7059294 - 1 м3 в період часу з 03 березня 2016 року, що разом становить 2 м3; рахунки за електроенергію за 2018 рік.

Судом також встановлено. що квартира АДРЕСА_1 забезпечується ЦО від загальнобудинкової централізованої системи опалення, за проектною схемою, що збалансована в цілому по будинку.

Послуга ЦО надається незалежно від проживання чи не проживання в квартирі мешканців. Отже, оплата за вказану послугу повинна здійснюватись з моменту набуття права на квартиру.

Викладене підтверджується листом Державної житлово-комунальної інспекції Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 23/4883 від 02 листопада 2010 року.

У разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період, на виконання п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води. А у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання.

Відповідно до п. 14 Правил, показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.

Отже, незалежно від споживання чи не споживання послуги, показання мають передаватися по лічильнику.

Пунктом 29 Правил встановлено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі, зокрема, тичасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність.

В п. 32 Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497 (1497-97-п передбачено можливість несплати вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем гарячої води і опломбування запірних вентелів у квартирі) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби, згідно з письмовою заявою.

Позивачем не надано суду доказів своєчасної передачі відповідачу поточних показань квартирного засобу обліку гарячої води.

В матеріалах цивільної справи також відсутні докази про те, що ОСОБА_1 звертався до КП «Київтеплоенерго» з заявами про опломбування запірних вентелів у квартирі, документів про відключення від мереж ЦПГВ у встановленому законодавством порядку суду не надано.

Позивачем не надано суду доказів і щодо його звернення до Комунального підприємства для вирішення питання стосовно порушеного права.

Крім того, стороною відповідача зауважено, що на даний час Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» не зверталось з вимогами про примусове стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за період часу з 01 січня 2015 року по 01 травня 2019 року в сумі 53712,79 грн., яку позивач просить визнати недійсною.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В ст. 16 ЦК Україн вказано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі: 6) зміна правовідношення: 7) припинення правовідношення; 8) вілшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом.

Передбачені ст. ст. 12, 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі та суд при вирішення справи.

За правилами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вказані норми закону, позивач обравши певний засіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що не отримував вище зазначені послуги.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких провожиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ст. 16 ЦК України.

При цьому, власник порушеного права може скористатися не любим, а конкретним способом захисту свого права, який, як правило, прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Однак, ні норми ЦК України, ні положення Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, не містять такого способу захисту прав споживача, як визнання заборгованості недійсною.

За таких обставин, Шевченківський районний суд міста Києва, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, а також враховуючи те, що вони не ґрунтуються на вимогах закону, на законних підставах відмовив ОСОБА_1 в їх задоволенні.

Так як суд першої інстанції розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм матеріального і процесуального права при розгляді справи не допустив, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: В.А. Нежура

А.С. Сержанюк