Номер провадження 2/754/1861/20
Справа №754/9372/19
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2020 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Стеці Б.А.

за участі: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_12

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , діючи через представника - адвоката Іванова Валентина Вячеславовича звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди .

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

Влітку 2012 року до ОСОБА_1 звернулась її троюрідна сестра ОСОБА_5 , з якою у Позивача були добрі стосунки, та яка повідомила Позивача про те, що її доньці ОСОБА_4 та чоловіку Відповідача - ОСОБА_6 , потрібні грошові кошти для вирішення питань, пов`язаних з бізнесом.

Зазначено, що про те, що у Позивачки є багаторічні власні заощадження в загальній сумі 30 000,00 доларів США ОСОБА_5 та інші родичі Позивачки знали, бо Позивачка попередньо повідомляла їм про це. ОСОБА_5 звернулась до Позивачки із проханням позичити Відповіда чці грошові кошти в сумі 30000,00 доларів США, на що Позивачка, порадившись із своїм чоловіком ОСОБА_8 , відповіла згодою.

05.06.2012 року між Позивачкою та Відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до умов якого, 05.06.2012 року Позивачка (як позикодавець) передала у власність Відповідачці (як позичальникові) грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 30 000,00 доларів США, в Відповідачка зобов`язалась повернути Позивачці таку ж суму грошових коштів (суму позики), на першу вимогу Позивачки, протягом тридцяти днів від дня пред`явлення Позивачем вимоги про це. Свідком укладення Договору позики від 05.06.2012 р. зі сторони Позивачки , є чоловік Позивачки - ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог закону Договір позики від 05.06.2012 р. є укладеним з моменту передання грошей, тобто 05.06.2012 року; на підтвердження укладення Договору позики від 05.06.2012 р. та його умов, Відповідачкою 05.06.2012 року була складена та передана Позивачці розписка, яка посвідчує передання Позивачкою Відповідачці грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 30 000,00 доларів США, тобто суму позики, а також зобов`язання Відповідачки повернути Позивачці суму позики, на першу вимогу Позивачки, протягом тридцяти днів від дня пред`явлення Позивачкою вимоги про це.

В обґрунтування позову вказано, що у вересні 2013 року у Позивачки сталися ускладнення із станом здоров`я, і Позивачка пред`явила до Відповідачки відповідну вимогу щодо повернення Позивачці суми позики у повному розмірі. З урахуванням того, що Позивачка з 25.06.2009 р. є пенсіонеркою за віком та розмір пенсії в неї на той період був 1200 грн. в місяць, сума позики була для неї дуже значною. І інших доходів або грошових коштів в неї немає, тому своєчасне повернення позики в повному обсязі для неї дуже важливе.

Зазначено, що 05.10.2013 року чоловіком Відповідачки - ОСОБА_6 було повернуто Позивачці частково грошові кошти позики в розмірі 1000 доларів США, при цьому ОСОБА_6 сказав, що вони разом з Відповідачкою вирішують питання як повернути Позивачці залишок коштів боргу, можливо тиждень чи два і вони питання вирішать. Проте, ані через тиждень, ані через два, ані до теперішнього часу - суму позики в повному обсязі Відповідачкою Позивачці не повернуто.

Вказано, що наприкінці 2014 року стан здоров`я Позивачки знову погіршився. Позивачці була необхідна складна та дороговартісна операція, з огляду на що Позивачка та її чоловік ОСОБА_8 неодноразово зверталися засобами електронного зв`язку до Відповідачки, а також до матері та чоловіка Відповідачки з вимогою повернути борг, на що ані Відповідачка, ані інші зазначені особи (близькі родичі Відповідачки) не реагували. Надалі, 27.12.2014 року в рахунок часткового виконання зобов`язання за Договором позики від 05.06.2012 р., тобто часткового повернення боргу, Відповідачка повернула Позивачці грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 200,00 доларів США.

Зазначено, що на початку 2015 року Позивачці зробили операцію у клініці «Оберіг», на що Позивачка витратила значні кошти. За станом здоров`я Позивачка не мала можливості звертатись до суду і до останнього часу сподівалася на повернення боргу Відповідачкою. Зв`язку із Відповідачкою у Позивачки не було, іноді Позивачка дозвонювалась до матері Відповідачки , просила про зустріч, але у грубій формі отримувала відмови. За період лікування Позивачки у клініці «Оберіг», в період з 24.12.2014 року по 03.02.2015 року, витрати Позивачки на лікування склали більш як 70 тисяч гривень; наголошено, що станом на даний час Позивачці терміново необхідні гроші на операцію на серце для доньки Позивачки . Позивач вважає, що Станом на даний час Позивачка розуміє, що знаючи добрий характер Позивачки, незадовільні стан здоров`я та психоемоційний стан Позивачки, Відповідачка свідомо вирішила не повертати Позивачці залишок грошей позики взагалі.

Протягом 2015-2016 років Відповідачка та її близькі родичі сплачували Позивачці борг частково по 100, 200 або 300 доларів США, по 16.06.2016 року включно.

Останній раз, в рахунок часткового виконання зобов`язання за Договором позики від 05.06.2012 р., Відповідачка повернула Позивачці грошові кошти в розмірі 300,00 доларів США 16.06.2016 року, після чого від виконання зобов`язання за Договором позики від 05.06.2012 р. Відповідачка свідомо ухиляється, не зважаючи на постійні відповідні вимоги Позивачки.

16.06.2016 року, на підтвердження отримання від Відповідачки грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 300,00 доларів США, Позивачкою було видано Відповідачці відповідну розписку про це, в якій Позивачкою було зазначено, що залишок суми позики, що підлягає поверненню Відповідачкою, становить 26200,00 доларів США. Оригінал зазначеної Розписки від 16.06.2016 р. станом на даний час перебуває у Відповідачки.

Також, у Відповідачки перебувають інші розписки, підписані Позивачем, щодо отримання від Відповідачки, частинами (від 100 до 300 доларів США), частково суми боргу за Договором позики від 05.06.2012 р., в загальній сумі 3500 доларів США, що разом із зазначеною вище Розпискою від 16.06.2016 р., підтверджують сплату Відповідачкою Позивачці частини боргу в розмірі 3800,00 доларів США, залишок якого, як зазначено вище, становить 26200,00 доларів США.

Вказано, що протягом періоду часу з 16.06.2016 року та станом на 15.06.2019 року, розмір заборгованості Відповідачки за Договором позики від 05.06.2012 р., становить 26200,00 доларів США, тобто після 16.06.2016 року виконання Відповідачкою зобов`язання за Договором позики від 05.06.2012 р. було припинено взагалі. Зазначено, що на багаточисельні вимоги Позивачки щодо повернення боргу Відповідачка або не реагує, або відповідає відмовою, мотивуючи таку відмову відсутністю коштів. На пропозицію Позивачки взяти кредит у банку та отриманими коштами розрахуватись із Позивачкою - Відповідачка відповіла категоричною відмовою.

Крім того зазначено, що вимушена необхідність для Позивачки підшукувати можливість для спілкування із Відповідачкою, членами її сім`ї, щодо виконання Відповідачкою зобов`язання за Договором позики від 05.06.2012 р., свідоме ухилення Відповідачки від виконання зазначеного зобов`язання, внаслідок чого Позивачка вимушена звернутися з відповідним позовом до суду, завдало Позивачці значних душевних страждань, тобто моральну шкоду, розмір розумного та справедливого відшкодування якої Позивачка визначає в сумі 85 000,00 грн., що на думку Позивачки буде достатнім відшкодуванням за завдані Відповідачкою Позивачці душевні страждання.

В обґрунтування моральної шкоди зазначено, що внаслідок неправомірних дій Відповідачки, а саме внаслідок неповернення боргу Позивачці, останній було завдано моральної шкоди, яка виразилась у суттєвому порушенні звичного укладу життя Позивачки , а саме: враховуючи те, що Позивачка позичила грошові кошти не чужій людині, а фактично своїй близькій родичці, то внаслідок неповернення боргу погіршились відносини у родині Позивача: зруйнувались сімейні стосунки та практично розірвались родинні зв`язки, які до цього були міцними; сестри перестали спілкуватися, зустрічатися, бачитись, піклуватись одна про одну, цікавитись родинним життям; у родині почались сварки, взаємні обвинувачення, приниження та образи, що негативно відобразились на психо-емоційному стані Позивачки; внаслідок нервових навантажень та глибоких переживань, пов`язаних з неповерненням боргу, Позивачка втратила нормальний сон, що призвело до періодичного регулярного сильного головного болю, унеможливило нормальний відпочинок та відновлення організму, з`явився тремор (тремтіння) кінцівок (рук та ніг) Позивачки; Позивачка не може нормально харчуватись внаслідок загострення хронічного захворювання шлунку; у Позивачки з`явилися періодичні приступи сильного болю у шлунку, які поєднуються з відчуттям ознобу; Позивачка почала звинувачувати саме себе у ситуації, що склалась; стала замкненою, перестала спілкуватись з близькими та друзями, втратила соціальні зв`язки, що мали велике значення для Позивачки; протягом тривалого періоду часу Позивачка фактично не виходить з квартири, увесь час перебуває у замкненому просторі, лише таким чином відчуваючи безпеку від зовнішнього світу; Позивачка перестала цікавитись подіями, пов`язаними з її життям, та не має налаштування на позитивне майбутнє; Позивачка є людиною похилого віку, яка самостійно працювати і отримувати дохід вже не може. Сума грошових коштів, яку Позивачка позичила Відповідачці, для Позивачки є значною, так як накопичувалась протягом тривалого періоду часу та давала Позивачці (та її чоловіку) обгрунтовану надію на нормальну матеріально забезпечену старість, забезпечення своїх життєвих потреб у придбанні насамперед продуктів харчування та ліків, лікуванні у медичних закладах, що є дороговартістим, купівлі одягу тощо; Внаслідок фактичного неповернення боргу Відповідачкою, тобто втрати значних грошових коштів, Позивачка не має можливості матеріально допомогти своїй дитині, яка потребує операції на серці, що призводить до постійних моральних страждань, відчуття безпорадності, пригніченості та нервового напруження: Постійні ігнорування та образи з боку Відповідачки призвели до відчуття у Позивачки меншовартості, втрати відчуття власної потрібності та значності для своєї родини, що завдало травм психологічному здоров`ю Позивачки ; зазначена ситуація є психотравмуючою та ображає людську гідність Позивачки .

Посилаючись на викладені обставини просить суд:

-стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 05.06.2012 року, у розмірі 26200,00 доларів США;

-стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 з вини ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 85 000,00 грн.;

-стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений ОСОБА_1 судовий збір в загальному розмірі 8034,60 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди. Призначено підготовче засідання по названій справі.

04 жовтня 2019 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Сапоновим О.В. подано письмові пояснення до позову, в яких наведено судову практику.

Протягом підготовчого розгляду представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлено судом належним чином. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено.

Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди. Призначено справу до судового розгляду по суті.

30 жовтня 2019 року поштовою кореспонденцією на адресу Деснянського районного суду м. Києва порядку статті 178 Цивільного процесуального кодексу України направлено Відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_4 не згодна, мотивуючи наступним.

По-перше, 05.06.2012 року між Позивачем і Відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого Відповідач отримала суму у розмірі 30 тис. дол. США із обов`язком повернення за першою вимогою Позивачки на протязі 30 днів. Вказує, що Відповідачка свої зобов`язання належно виконувала до жовтня 2013 року, але у зв`язку із світовою кризою з жовтня 2013 року виплати за розпискою не здійснювала. У вересні того ж року Позивачка звернулась до Відповідачки із вимогою про повернення всієї суми боргу. Підтвердження такого звернення міститься також в уточненій позовній заяві. 05.10.2013 року в якості виконання зобов`язань Відповідачка сплатила Позивачці суму у розмірі 1000 доларів США. З того часу виплати за борговою розпискою припинились. Вказує, що так як Позивачка реалізувала своє право вимоги про повернення всієї суми боргу ще у вересні 2013 року, то вважаю, що нею пропущено строк для подачі позову до суду.

По-друге, зазначено, що розписка про отримання коштів Позивачкою від 16.06.2016 року не писалась ні Позивачкою, ні Відповідачкою. Вказує, що крім того, підпис Позивачки не є тотожним її підпису «З оригіналом згідно», яким вона посвідчує цю розписку. Крім того, Позивачка вказує, що оригінал даної розписки міститься у Відповідачки, але вона, ОСОБА_4 , стверджує, що даної розписки не писала та оригіналу її не має. Крім того, будь-яку особу вона не уповноважувала писати такі розписки від свого імені.Жодних довіреностей або договорів від імені Позивачки на отримання боргу іншими особами, що діють від імені ОСОБА_1 за розпискою від 05.06.2012 року вона не бачила і не ознайомлювалась з ними. Зазначає, що розписка про отримання коштів грошових коштів від 16.06.2016 року, яка було складена не Позивачем та Відповідачем не є підтвердженням продовження строку позовної давності. Вважає, що так як сторони погодили повернення коштів за вимогою, а починаючи з 05 жовтня 2013 року Відповідачка повернула Позивачці частину коштів останній раз, то саме з цієї дати ОСОБА_1 довідалась про порушення свого права. 05 жовтня 2016 року - три роки з моменту обізнаності про порушене право.

По-третє, вважає, що у даному конкретному випадку розпискою не передбачено, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди. Діючим законодавством не передбачено право на відшкодування моральної шкоди із правовідносин, що виникають із договірних зобов`язань. Вважає, що за спірними правовідносинами у ОСОБА_1 не виникає права на відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача, Позивач в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві та поданими доказами.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив в задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Крім того, наголошував про сплив строку позовної давності.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , суду надав показання, що є чоловіком позивача - ОСОБА_1 , та був присутній при передачі грошей в борг відповідачу - ОСОБА_4 та при передачі грошових коштів з боку Відповідача в рахунок часткового погашення боргу.

Суд, заслухавши вступне слово сторін, показання свідка, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що у Позивача мається розписка від 05 червня 2012 року, в якій вказано, що ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_1 , виданий Малинським РВ УМС України в Житомирській обл. 05 квітня 1996 року) бере 30 000$ доларів в борг на короткостроковий період. Отримані кошти в сумі 30 000$ доларів зобов`язується повернути на першу вимогу протягом 30 днів, на вимогу ОСОБА_1 ,в чому особисто підписалася. У розписці міститься підпис.

Сторонами не заперечувався факт укладення 05 червня 2012 року Договору позики, за яким ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 30 000 доларів США.

Крім того, сторонами не заперечувався факт часткового погашення боргу за договором позики.

Відповідач стверджує, що грошові кошти у розмірі 300 доларів США згідно розписки від 16.06.2016 року Позивачу не повертала та, у зв`язку з цим просила застосувати строк позовної давності. Стверджує про відсутність оригіналу розписки від 16.06.2016 року як у Відповідача та і Позивача.

Позивач просить стягнути борг за договором позики від 05.06.2012 року, з урахуванням часткового погашення боргу, в сумі 26 200 доларів США.

Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Даний договір є договором позики, укладений у відповідній письмовій формі; складена позичальником розписка є одночасно і підтвердженням укладення договору позики та письмовою формою договору, і підтвердженням умов договору щодо розміру позики і строку повернення, і також підтвердженням отримання позичальником грошових коштів за договором позики у вказаному розмірі. Договір позики є реальним, і з даного договору для позичальника виникли грошові зобов`язання по поверненню позичених коштів у строки, встановлені договором, і відповідно для нього виникли передумови для негативних наслідків, передбачених законом на випадок невиконання грошових зобов`язань чи неналежного їх виконання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ст.1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно дост.1047ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й підтвердженням його умов, а також вона засвідчує факт передання позичальник певної грошової суми або речей.

При цьому, за змістом частин 1, 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг із зобов`язанням її повернення, так і дата отримання коштів в борг.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від11.11.2015у справі №6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Суд вважає,що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення,так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу. Цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування.

Позивач просить стягнути з відповідача 26200 доларів США.

Відповідач до теперішнього часу не повернула позивачу вказану суму боргу доказів повернення даного боргу суду не надано.

Стороною відповідача суду не надано доказів сплати боргу в іншому розмірі.

Відповідно статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже,борговий документ-розписка знаходиться у позивача. Відповідачем не надано та в судовому засіданні не здобуто доказів повернення відповідачем позивачу суми позики. А наявність боргової розписки у позивача підтверджує наявність боргу.

Будь-яких доказів, які б спростовували наведені позивачами суми заборгованості за вказаними договорами позики (розписками) відповідачем, суду не представлено.

Щодо застосування строків позовної давності, заявлених відповідачем, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за позикою і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті)

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Посилання Відповідача про застосування строку позовної давності суд оцінює критично. Позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_4 25.06.2019 року, згідно розписки про отримання коштів від Відповідача, остання повернула 300 доларів США 16.06.2016 року, що Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Тобто, позивач звернулась до суду в межах трирічного строку позовної давності.

У постанові від 29.05.2018 у справі №903/509/17 Верховний Суд зазначив, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства.

Суд зауважує, що посилання Відповідача про застосування строку позовної давності та заперечення факту надання відповідачем 16.06.2016 року 300 доларів США в повернення боргу є спробою уникнути відповідальності.

З викладеного заява про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦПК України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладено, суд, приходить до висновку що, відповідач не виконала передбачених договором позики обов`язків по поверненню суми позики, що у свою чергу порушує права позивача а отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою позики в розмірі 26200 грн. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 зроблено висновок, що відповідно до статті 611 ЦК України відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов`язання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2019 року в справі № 640/5098/14-ц (провадження № 61-18978св18) зроблено висновок, що наслідки порушення позичальником зобов`язання встановлені статтею 1050 ЦК України, якою не передбачено відшкодування моральної шкоди. Укладений між сторонами у справі договір позики не містить такого виду цивільної відповідальності.

Судом встановлено, що укладений між сторонами у справі договір позики не передбачає компенсації моральної шкоди.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Крім того, суд зауважує, що заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач не підтвердив доказами спричинення їй моральних страждань, а також за яких обставин спричинена моральна шкода, якими діями чи бездіяльністю завдана, чим підтверджується вина відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди. Не підтвердилось наявними в матеріалах справи доказами і те, що саме неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою. Позивачем також не вказано, з яких міркувань він виходив, визначаючи суму моральної шкоди, розрахунку розміру моральної шкоди позивачем не надано, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку з недоведеністю. Окрім того суд звертає увагу на те, що між позивачем та відповідачем виникли боргові зобов`язання в межах наданої відповідачем розписки, тому, у випадку невиконання таких боргових зобов`язань чинне законодавство передбачає можливість стягнення з винної сторони неустойки, чого позивачем заявлено не було.

Викладене приводить суд до висновку про те, що в даній частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 6521 гривня 18 копійок, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.11, 14, 16, 526, 625, 1046, 1047-1049, 1050 ЦК України, ст.ст.12,13,76,77,81,141, 258,259,263-265,268,277-279, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики в розмірі 26200 доларів США.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 6521 гривня 18 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 26 березня 2020 року.

Головуючий: