РІШЕННЯ

іменем України

"26" лютого 2020 р. 145/2290/18

2/145/37/2020

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г. ,

за участі секретаря Мигдальської Н.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Новоміської сільської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, надання додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області померла ОСОБА_3 .

В листопаді 2017 року при відвіданні своїх родичів у с. Красному Тиврівського району, йому повідомили, що померла ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого вона все своє майно заповіла йому.

Він звернувся до Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області з метою отримання дубліката заповіту. 29 листопада 2017 року він отримав дублікат заповіту від 29 березня 1998 року посвідчений Лісовенко Вірою Миколаївною, секретарем виконавчого комітету Новоміською сільської ради Тиврівського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 5.

При ознайомленні з заповітом, в ньому було зазначено прізвище спадкодавця " ОСОБА_3 ", що не співпадає з зазначеним у свідоцтві про смерть " ОСОБА_3 ".

В зв`язку з розбіжністю запису прізвища, він не може належним чином прийняти та оформити спадщину.

Відповідно до діючих правил Української мови прізвище " ОСОБА_3 " є патронімом (походження прізвища від імені або зайняття особи) походить від російською мовою імені " ОСОБА_6 " (українська транслітерація " ОСОБА_6 ").

Відповідно до словника-довідника "Власні імена людей" за редакцією В.М. Русанівського, видавництво "Наукова думка", 2005 року видання, м. Київ, сторінка 74, ім`я " ОСОБА_6 " зазначається через букву "и".

Відповідно до сторінки 272 вище зазначеного словника-довідника, українське ім`я " ОСОБА_6 перекладається на російську мову як " ОСОБА_6 ", через букву, яка позначає звук "і".

Тому неправильність напису прізвища пов`язана з тим, що за діючим на той час українським правописом допускався переклад українських прізвищ, а тому заначення у заповіті прізвища " ОСОБА_3 ", було зазначено вірно, а при видачі в 90 -х роках 20 століття паспорта громадянина України, було зазначено помилково транксрибцію українськими буквами фонетичного звучання росіською мовою прізвища " ОСОБА_3 ".

З метою належного захисту своїх інтересів, він змушений звертатися до суду, щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Він проживав у місті Одеса на час смерті спадкодавця 2000 р., не знав про наявність заповіту, а у відповідності до ст. 63 ЗУ "Про нотаріат", покладає обов`язок на нотаріуса повідомити його про відкриття спадщини, а якщо адреса всіх спадкоємців невідома - то виклик здійснюється публічно через пресу. Про наявність заповіту він взнав лише в листопаді 2017 року, про відкриття спадщини він не повідомлявся.

Просить встановити факт, що заповіт від імені ОСОБА_3 виданий 29 березня 1998 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області Лісовенко Вірою Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 5, від 29 березня 1998 року, належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області ОСОБА_3 .

Визначити йому додатковий двомісячний строк для подання до Тиврівської

державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивач про існування заповіту взнав в листопаді 2017 року, тому пропустив строк подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Представник відповідача Новоміської сільської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає.

Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України суд за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини може визначити йому додатковий строк достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області померла ОСОБА_3 , що стверджується її свідоцтвом про смерть (а.с. 12).

В листопаді 2017 року при відвіданні своїх родичів у с. Красному Тиврівського району, позивачу повідомили, що померла ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого вона все своє майно заповіла йому.

Позивач звернувся до Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області з метою отримання дубліката заповіту. 29 листопада 2017 року він отримав дублікат заповіту від 29 березня 1998 року посвідчений Лісовенко Вірою Миколаївною, секретарем виконавчого комітету Новоміською сільської ради Тиврівського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 5 (а.с. 11).

Однак в заповіті вказано прізвище спадкодавця " ОСОБА_3 ", що не співпадає з зазначеним у свідоцтві про смерть " ОСОБА_3 ".

Факт, що заповіт складений від імені ОСОБА_3 , виданий 29.03.1998 року належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Місто ОСОБА_3 стверджується самим заповітом від 29.03.1998 року (а.с. 11), згідно якого ОСОБА_3 все своє майно заповіла ОСОБА_2 ; витягом з погосподарської книги за 1950-1952 роки, згідно якого ОСОБА_9 , 1902 р.н. - голова двору, ОСОБА_10 , 1929 р.н. - дочка, ОСОБА_11 , 1939 р.н. - син, ОСОБА_12 , 1942 р.н. - син, ОСОБА_3 , 1925 р.н. - дочка, ОСОБА_14 , 1944 р.н. - онука; заявою ОСОБА_15 від 15.03.2019 р. (а.с. 44), згідно якої нею було посвідчено заповіт, який було складено 29.03.1998 року померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Місто ОСОБА_3 . Щодо розбіжності запису прізвища " ОСОБА_3 " і зазначеного в заповіті " ОСОБА_3 ", на той час дані заповнялись з паспорту громадянина, який у ОСОБА_3 був ще радянського зразка, тому звідти було взято написання прізвища; довідкою виконкому Новоміської сільської ради № 316 від 13.05.2000 р., згідно якої ОСОБА_16 проводила поховання ОСОБА_3 , а також показаннями свівдків.

Свідок ОСОБА_17 дала показання про те, що ОСОБА_3 - це її рідна бабуся по материнській лінії. Вона вийшла заміж за ОСОБА_18 , за Ромінської влади було зареєстровано їхній шлюб, а в 1959 році її прийняли в КПРС, як " ОСОБА_3 ", але потім при паспортизації громадян СРСР їй видано паспорт на прізвище " ОСОБА_3 ". Її маму вона народила в 1944 році і зареєстрована вона як " ОСОБА_3 ". В селі в них всі " ОСОБА_3 ", чому бабу записали " ОСОБА_3 " їй не відомо. Про заповіт вони не знали.

Свідок ОСОБА_20 дала показання про те, що вона двоюрідна сестра дружини позивача. Її мати мала прізвище " ОСОБА_3 ", а чому її рідна сестра по паспорту стала " ОСОБА_3 " їй не відомо. Їй особисто покійна баба ОСОБА_3 говорила, що склала заповіт на свого зятя ОСОБА_2 . Потім зять почав розводитись із дочкою і тому від нього скрили наявність заповіту, а скасувати його вона не встигла, але кілька років назад зять знову повернувся до дочки баби ОСОБА_3 і тоді йому повідомили про заповіт.

Позивач не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 в зв`язку з тим, що йому не було відомо про наявність заповіту на його користь.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п.24 Постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи викладене, суд вважає причини пропущення позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними та вважає за можливе позов задоволити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1233, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. №7,

ухвалив :

Позов задоволити повністю.

Встановити факт, що заповіт від імені ОСОБА_3 виданий 29 березня 1998 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області Лісовенко Вірою Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 5, від 29 березня 1998 року, належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області ОСОБА_3 .

Визначити ОСОБА_2 додатковий двомісячний строк для подання до Тиврівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Початок строку перебігу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини починається з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд з дня виготовлення повного тексту рішення, тобто з 06.03.2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мазурчак А. Г.