Номер провадження 22-ц/804/193/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Соломахи Л.І.

за участю:

секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/12635/19 за позовом Акціонерного товариства Комерцій-ний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 жовтня 2019 року (суддя першої інстанції Данелюк О.М.), -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами було укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем заяви № б/н від 29 червня 2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий ра-хунок. Власним підписом відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання бан-ківських послуг.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 29 тра-вня 2019 року має заборгованість 15 859 грн. 88 коп., яка складається з наступного: 4 936 грн. 69 коп. - заборгованість за кредитом, 3 299 грн. 26 коп. - заборгованість за простроченим ті-лом кредиту, 5 452 грн. 89 коп. - пеня за прострочене зобов`язання, 939 грн. 62 грн. - пеня за несвоєчасну сплату боргу, а також 500 грн. 00 грн. - штраф (фіксована частина), 731 грн. 42 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 29 чер-вня 2010 року.

10 жовтня 2019 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним дого-вором № б/н від 29 червня 2010 року задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кре-дитним договором б/н від 29 червня 2010 року у сумі 4 936 грн. 69 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм ма-теріального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької обла-сті від 10 жовтня 2019 року в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення, за-довольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк».

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, наданий розрахунок заборгованості, в якому вказані суми відсотків, пені та інші су-ми відповідно до Кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані. Також з копії заяви вбачається, що відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Влас-ник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного лі-міту. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг, можуть вирішуватися шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку або інший інтернет/SMS ресурс, зазначений банком. Приймаючи пропозицію банку, відповідач підписом у Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані Банком умови користування послугами Банку. Також дія Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Тобто, позивач наголошує, що з моменту підписання фізичною особою заяви між Банком та Клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання Клієнта до запропонованого Банком договору. Крім того, відповідач підтвердив, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті www.privatbank.ua.

Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. В даному випадку відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитним коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Позивач додав до позовної заяви саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, які діяли на момент укладення договору та з якими було ознайомлено відповідача. Доказів того, що відповідача не було ознайомлено з Умовами та правилами, Тарифами банку або ж його було ознайомлено з іншими Умовами та правилами відповідач не надав.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4936 грн. 69 коп. відповідачем не оскаржено.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 грудня 2019 року за апеляційною скаргою позивача АТ КБ «Приватбанк» відкрито апеляційне провадження. (а.с. 104-105).

Копія апеляційної скарги позивача відповідачу ОСОБА_1 направлена 17 грудня 2019 року за зареєстрованим місцем її проживання (а.с. 106).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача відповідачем на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не пе-решкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду, призначене на 25 березня 2020 року сторони не з`явилися.

Від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про слухання справи, призначеної до розгляду на 25 березня 2020 року, без його участі (а.с. 152).

Рекомендоване відправлення з копією апеляційної скарги позивача та судовою повіст-кою-повідомленням про розгляд справи 25 березня 2020 року на ім`я відповідача ОСОБА_1 , яке було їй направлено за її зареєстрованим місцем проживання, повернуто до апеляційного суду з причини «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 150).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідом-ляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходжен-ня під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повіс-тка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутно-сті можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, сторони в розумні інтервали часу мають вжи-вати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Шевченко проти України" від 26 квітня 2007 року, заява № 8371/02).

Тобто, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним ін-тервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належ-ними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомле-них про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задо-воленню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунто-ваність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції за-значив про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнен-ня в примусовому порядку з боржника отриманого нею та непогашеного тіла кредиту у розмі-рі 4 936 грн. 69 коп. Відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття пози-чальником запропонованих йому умов та приєднання другої сторони до запропонованого до-говору.

Позивачем рішення Краматорського міського суду Донецької області оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 3 299 грн. 26 коп., пені за прострочене зобов`язання у розмірі 5 452 грн. 89 коп., пені та несвоєчасну сплату боргу у розмірі 939 грн. 62 коп. та штрафів у загаль-ному розмірі 1 231 грн. 42 коп. І іншій частині рішення не оскаржується і судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунто-ваність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотри-манням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими до-казами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедли-вий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Рішення суду в оскаржуваній частині зазначеним вимогам процесуального закону від-повідає.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у ро-змірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій са-мій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від пози-чальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Роз-мір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встанов-лений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій фо-рмі.

Відповідно до частин 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сто-рін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досяг-нуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприє-мець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального ко-ристування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови пу-блічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за зако-ном надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встанов-лені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сто-рона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зро-зумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах зма-гальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановле-них цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підтвердження заявлених позовних вимог, в тому числі про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 3 299 грн. 26 коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання у розмірі 5 452 грн. 89 коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 939 грн. 62 коп., штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у загальному розмірі 1 231 грн. 42 коп. Банком до суду першої інстанції були надані:

- анкета - заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в При-ватбанку, яка підписана відповідачем 29 червня 2010 року, в якій зазначено, що позичальник виявила бажання оформити «дебетову особисту карту»; бажаний кредитний ліміт по карті не зазначений; також в анкеті - заяві зазначено, що «Я згодна з тим, що ця заява разом із Пам`ят-кою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилася і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правилами надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua» (а.с. 10, 119-120);

- Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 12 - 26);

- Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN0595, ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , яка підписана 09 лютого 2011 року (а.с. 11, 121).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечен-ня або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 29 червня 2010 року процентна ставка, строки дії договору, умови кредитування не зазначено, що було правомірно враховано судом першої інстанції.

При цьому, згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд не приймає до уваги долучену до позовної заяви Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (дата підписання 09 лютого 2011 року, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка її під-писала, не зазначено), оскільки вона не є належним доказом домовленості сторін щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та штрафних санкцій, оскільки зазна-чена довідка містить умови кредитування за договором № SAMDN0595, тоді як згідно з анкети-заяви та розрахунку заборгованості, які надані позивачем, спірним є договір № б/н від 29 червня 2010 року. Таким чином, немає достатніх підстав вважати, що надана довідка про умови кредитування має відношення саме до спірної анкети-заяви.

Відповідно до ст. 6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судо-устрій і статус суддів» суд здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та запере-чення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають зна-чення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін ви-пливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих пра-вовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконан-ням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання зазначених норм процесуального права суд першої інстанції дав належну оцінку всім наданим позивачем доказам, на підставі наданих позивачем доказів дійшов правильного висновку про недоведеність наявності у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойці, ухвалив судове рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права.

03 січня 2020 року позивачем до апеляційного суду надано клопотання про залучення до матеріалів справи довідки про строк дії виданих відповідачу кредитних карток та виписку з карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2014 року по 01 серпня 2019 року (а.с. 112, 113-128), при цьому неможливість подання вказаних доказів до суду першої інстанції у даному клопотанні не обґрунтована.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази немож-ливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частин 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам роз`ясне-но, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Позивач, який у спірних правовідносинах є кредитором та має всі докази (первинні бу-хгалтерські документи) щодо надання відповідачу (позичальнику) кредиту, щодо користуван-ня позичальником кредитом, щодо розміру заборгованості, тобто не є слабкою стороною у кредитних правовідносинах, доказів неможливості подання до суду першої інстанції довідки про строк дії виданих відповідачу кредитних карток та виписки з карткового рахунку, з при-чин, що об`єктивно не залежали від нього, не надав, а тому підстави для прийняття апеляцій-ним судом нових доказів відсутні.

До позовної заяви позивачем було додано клопотання про розгляд справи в порядку скороченого позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріала-ми (а.с. 5).

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або вико-нанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Подання до суду апеляційної інстанції нових доказів, які не були надані позивачем до суду першої інстанції без поважних причин, не є підставою для скасування рішення суду пер-шої інстанції, яке ухвалено на підставі наданих йому доказів.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що сам розрахунок заборгованості не є доказом надання відповідачу кредитних коштів та має перевірятися судом на підставі встановлених судом обставин, що мають значення для справи.

До позовної заяви позивачем додано два розрахунки розміру заборгованості: за період з 09 лютого 2011 року по 01 квітня 2015 року (а.с. 6) та за період з 01 червня 2015 року по 29 травня 2019 року (а.с. 7-9). Обидва розрахунки не містять ні підпису, ні зазначення посади особи, що їх склала.

Розрахунок заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 29 травня 2019 року, що стосується оскаржуваної частини рішення, містить в собі в тому числі стовпчики: "Витрати клієнтом кредитних коштів", "Відсотки погашені за рахунок кредиту", "Тіло кредиту на звітну дату", "Тіло кредиту прострочене на звітну дату","Складова заборгованості за наданим креди-том" (а.с. 7-9).

Згідно пункту 2.1.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms, які додані позивачем до позовної заяви (а.с. 12 - 26), в разі непога-шення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в роз-мірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату процентів за користуван-ня Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

В разі, якщо на дату нарахування процентів згідно цих Умов Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Згідно ст. 212 ЦК України в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за кредитом є більшою, ніж 90 днів, починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за кредитом є простроченою (а.с. 22 зворот).

Тобто, виходячи з пункту 2.1.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms, які додані позивачем до позовної заяви, а також назв стовпчиків ро-зрахунку заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 29 травня 2019 року, до заборгова-ності за простроченим тілом кредиту позивачем фактично включена і заборгованість за про-центами за користування кредитом, яка погашена Банком шляхом списання грошей з поточного рахунку позичальника в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

В позовній заяві вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами позивачем не заявлялися, згідно розрахунку заборгованості заборгованість за процентами відсутня.

Згідно пунктів 1.1.6.1, 1.1.6.2 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms, які додані позивачем до позовної заяви (а.с. 12 - 26), зміни до цих Умов і Правил надання банківських послуг вносяться Банком щомісяця в односторонньому порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством України. У тих випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, Банк повідомляє Клієнтів про внесені зміни шляхом використання наступних каналів зв`язку: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, розміщення інформації у відділеннях Банку; підпис необхідних документів безпосередньо у відділенні Банку; іншими каналами зв`язку у відповідності до цих Умов (а.с. 17 зворот).

Частинами 1, 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути зміне-но за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке пору-шення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи, що розрахунок заборгованості в порядку, зазначеному в доданих до позо-вної заяви Умовах, здійснено позивачем з 01 червня 2015 року, Банк мав надати докази про погодження з відповідачем умови договору, яка викладена у пункті 2.1.1.1.12.2 Умов та пра-вила надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms, які додані позивачем до позовної заяви, щодо сплати процентів за користування Кредитом шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Такі докази в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що Витягом з Умов та правил надання бан-ківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розу-мів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані докуме-нти на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період з часу виникнення спірних правовідносин (29 червня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 липня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповіда-чу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сто-рін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

З сайту позивача https://privatbank.ua/terms/ вбачається, що сайт не містить редакції Умов та правил надання банківських послуг, які були актуальними станом на 20 червня 2010 року, тобто на час підписання відповідачем анкети - заяви.

Отже, позивачем до суду першої інстанції не надано підтверджень про конкретні за-пропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, а тому наданий Ви-тяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандарт-на (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем саме 29 червня 2010 року кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що надані позивачем Умови та правила на-дання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кре-дитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи мож-ливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному ви-падку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, за-значаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідач в суді першої інстанції участі не брала, відзив на позовну заяву не надала, судом першої інстанції здійснено заочний розгляд справи.

Тобто, у розумінні ч. 1 ст. 82 ЦПК України відсутні підстави вважати, що відповідач визнає Умови та правила надання банківських послуг, що додані позивачем до позовної заяви.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила наданні банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 29 червня 2010 року заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Крім того, в анкеті - заяві від 29 червня 2010 року вид кредитної картки, яка видана ві-дповідачу, не зазначено; позичальник зазначала про бажання отримати "дебетову особисту карту" (а.с. 10-11, 119-120). Позивачем не надано до суду першої інстанції доказів як про видачу відповідачу платіжної карти, так і про її вид та строки дії.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка містить в собі в тому числі списані проценти за користування кредитними коштами, відповідає правовій позиції Верхов-ного Суду, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 ро-ку у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) щодо застосування норм статей 207, 634 ЦК України щодо кредитних правовідносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спір-них правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викла-дені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладено-го між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізич-ним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено по-зовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а та-кож через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної да-вності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (про-вадження № 6-16цс15).

Наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов та правил на-дання банківських послуг не має правового значення, оскільки в обох випадках вид банківсь-кого кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тото-жним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як не-від`ємну складову змісту договору.

Отже, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Ар-хів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, який доданий позивачем до позовної заяви на підтвердження заяв-лених позовних вимог, але не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 червня 2010 року шляхом підписання зая-ви-анкети.

Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну догово-ру, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також сплату процентів за користування Кредитом шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

В Анкеті-заяві зазначено, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між позичальни-ком ОСОБА_1 та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 118-119).

Проте Пам`ятку клієнта, що є складовою договору про надання банківських послуг, по-зивач суду не надав.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має най-вищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Кон-ституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч. 1 ст.і 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рів-ності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбаче-но у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добро-совісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту по-ведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір при-дбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприєм-ницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інте-ресів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Ге-неральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контракт-них зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням грома-дянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули За-кону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним догово-ром, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банків-ських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи зазначене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII (у редакції, що діяла на час укладення договору) про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розум-ності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах не означає відсутність договірних відносин між сторонами, є слушними та не суперечать висновкам суду першої інстанції, який зазначив, що «безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 29 червня 2010 року не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність між сторонами кредитних правовідносин. Посилаючись на відсутність підпису відповідача у Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, на не зазначення на Умовах та правилах надання банківських послуг дати введення в дію саме редакції доданих до позовної заяви Умов, оскільки вони постійно змінюються позивачем, суд першої інстанції зазначав, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена саме до укладеного 29 червня 2010 року кредитного договору із відповідачем, оскільки позивачем не надано підтверджень що саме ці Умови та правила були запропоновані відповідачу 29 червня 2010 року і саме тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 червня 2010 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не доведено, що він не був ознайо-млений з Умовами та правилами і Тарифами банку, не впливають на висновки суду, оскільки відповідно до статей 12, 81 ЦПК України позивач має довести заявлені позовні вимоги, незва-жаючи на пасивну позицію відповідача у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, які ви-знаються учасниками справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Тобто, пасивна позиція відповідача у справі не є визнанням обставин та не звільняє по-зивача від доказування обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, об-ставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ух-валив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`я-зує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргумен-тів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулю-вання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин спра-ви» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна про-ти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скар-гу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони про-порційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задо-волення, витрати позивача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 березня 2020 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Л.І. Соломаха