Справа № 487/134/20
Провадження № 2/487/1035/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2020 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Темнікової А.О., за участю секретаря Демиденко Н.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва 11.01.2020 року з позовом, згідно якого просила усунути перешкоди у реалізації права власності та визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням житлового будинку - літ. Я, загальною площею 104,2 м2, житловою площею 80,3 м2, що розташований у АДРЕСА_1 із зняттям відповідачів з реєстрації за вказаною адресою.

В обґрунтування заявлених вимог позивачкою зазначено, що ОСОБА_8 (власник 52/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 ) зареєстрований з 17.03.1989 року (виписаний 24.07.2001року у зв`язку із смертю)разом з: відповідачами: дружиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 по сьогодні. ОСОБА_8 за час життя, як власник 52/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 подарував названі частки ОСОБА_7 за договором дарування від 24.07.1992 року та договором дарування від 22.07.1989 року. У 2007 році ОСОБА_7 , як власнику 52/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 надано нову адресу: АДРЕСА_1 . В 2010 році позивачка ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_5 здійснили нове будівництво житлового будинку літ. Я-1 по АДРЕСА_1 . Отже, відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 у зв`язку із виділенням в 2007 році частин домоволодіння по АДРЕСА_1 ніколи не проживали, у домоволодінні (новозбудованому в 2010 році) по АДРЕСА_1 . Вказане, згідно ст. 391 ЦК України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», стало підставою, для звернення до суду із цією позовною заявою.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 06.02.2020 року було відкрито провадження у справі.

Позивачка та її представник адвокат Власенко С.О. позовну заяву підтримали та наполягали на її задоволенні, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у підготовче судове засідання не з`явилися, надавши відзиви. Згідно наданих відзивів відповідачі позов визнали, просили розглянути справу за їх відсутності та зазначили, що вони раніше проживали у 52/100 будинку по АДРЕСА_1 , яким у 2007 році надано нову адресу, а саме: АДРЕСА_1 . Після вказаного виділення залишилась інша частина домоволодіння (48/100 часток), яка належала позивачці разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які згодом в 2010 році закінчили будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явились, надавши письмові пояснення, за змістом яких підтвердили обставини, викладені у позові заяві, проти задоволення позову не заперечували, просили розглянути справу за їх відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Положенням ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 просила суд усунути їй перешкоди у користуванні спірним будинком та вказувала на порушення її прав власника.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Положення вказаних норм статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Зазначене відповідає постановам Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року; постанові від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14; постанові Верховного суду по справі № 167/407/17-ц (провадження 61-2734св190) від 21.08.2019 року.

Судом встановлено, що згідно пункту 51 розпорядження Миколаївського міського голови №28р від 19.02.2016 року «Про перейменування об`єктів топоніміки», на виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», з урахуванням вимог ст.3 Закону України «Про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності (імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій», пп.«а», «б» п.3.3 ч.3 Положення про порядок найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів та інших споруд, розташованих на території міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 15.09.2015 №49/56, п.п. 19, 20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, було перейменовано вулицю Комсомольську на вулицю 6 Слобідська (історична назва з 1835 року).

Згідно відомостей Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, від 15.11.2019 року №19/03.03-24Д/5002/19, а також інформації за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані, у тому числі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до договору дарування від 22.07.1989 року, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_7 33/100 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування від 24.07.1992 року, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_7 19/100 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1246 від 22.06.2007 року, 52/100 частині домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 , надано нову адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 18.10.2007 року, серії НОМЕР_15, будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 . Опис об`єкта: складається з житлового будинку літера М, житловою площею 29,3 м2, загальною площею 31,4 м2, з господарськими будівлями та спорудами.

Аналогічна інформація зазначена у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16327463 серії СОГ № 677110 та наданих Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації плані будинку і журналах внутрішніх та зовнішніх обмірів будинку АДРЕСА_1 .

Згідно сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 30.09.2010 року, інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта - садибного (індивідуального) житлового будинку (літ. Я-1) одноповерхового, загально площею 104,2м2, відповідно до технічного паспорту, виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.08.2010 року, за аресою: АДРЕСА_1 , державним стандартам, будівельним нормам і правилам. Забудовники об`єкта: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 .

Розпорядженням адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради №570р від 16.09.2010 року було погоджено прийняття до експлуатації житлового будинку літ.Я-1, площею забудови 131,3м2, житловою площею 80,3м2, загальною площею 104,2м2 по АДРЕСА_1 , що знаходиться у користуванні громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 10.05.2011 року №269165, 59/100 часток будинку АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 . Аналогічна інформація зазначена у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №29935380 серії СЕА НОМЕР_3 від 12.05.2011 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 10.05.2011 року №269156, 9/100 часток будинку АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 . Аналогічна інформація зазначена у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №29934887 серії СЕА НОМЕР_4 від 12.05.2011 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 10.05.2011 року №269158, 23/100 часток будинку АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 . Аналогічна інформація зазначена у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №29936223 серії СЕА НОМЕР_5 від 12.05.2011 року.

Відповідно до листа Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації №2706 від 17.04.2012 року, за результатами проведеного КП ММБТІ розрахунку часток між співвласниками, нові частки становили для: ОСОБА_1 належить - 59/100 часток; ОСОБА_6 належать 9/100 часток; ОСОБА_5 належить 23/100 часток; ОСОБА_11 належить - 9/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . В подальшому на підставі підготовлених КП ММБТІ документів за рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 22.04.2011 року №426 були видані свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 співвласникам на нові частки.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , складеного Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, станом на 05.04.2011 року вказаний будинок належав ОСОБА_1 (24/100 частки), ОСОБА_6 (11/200 частки), ОСОБА_11 (11/200 частки), ОСОБА_5 (13/100 частки).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом №552737 від 26.06.2013 року видано спадщину у розмірі ј частки спадкового майна після смерті ОСОБА_11 матері спадкодавця ОСОБА_1 . Інші спадкоємці: ОСОБА_12 (дружина), ОСОБА_13 (син), ОСОБА_14 (син).

На підставі вказаного свідоцтва за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 9/400 часток будинку АДРЕСА_1 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5400155 від 26.06.2013 року).

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва по справі №487/6217/17 (провадження №2/487/725/18) від 06.11.2018 року було затверджено мирову угоду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_15 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про припинення права власності та стягнення компенсації. Сторони цієї мирової угоди погодились, що цією мировою угодою між ними на основі спільної домовленості, взаємних поступок вирішено спірні питання щодо припинення права власності у порядку статті 365 ЦК України на належні Відповідачу1 (9/400 часток), Відповідачу 2 (9/400 часток), Відповідачу 3 (9/400 часток) у праві спільної часткової власності на житловий будинок, який в цілому має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ.Я, загальною площею 104,2кв.м., житловою площею 80,3кв.м.; до нього примикають господарчі та побутові будівлі та споруди: літня кухня літ.Р, огорожа 1,6,7; споруди 3,І, що розташований у АДРЕСА_1 (далі житловий будинок). Сторони цієї мирової угоди дійшли спільної згоди щодо вартості житлового будинку та встановили, що Позивач у наслідок припинення права власності у порядку статті 365 ЦК України на належні Відповідачу1 (9/400 часток), Відповідачу 2 (9/400 часток), Відповідачу 3 (9/400 часток) у праві спільної часткової власності, зобов`язується сплатити кожному за його частку суму у розмірі в еквіваленті 1000 (одна тисяча) доларів США по відношенню до національного курсу НБУ на день затвердження судом цієї мирової угоди. У даному випадку на підтвердження оплати у порядку статті 545 Цивільного кодексу України, ОСОБА_15 (до укладення шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 прізвище: « ОСОБА_15 ») складає розписку про отримання коштів у тому числі в інтересах Відповідача 2 та Відповідача 3 за цією мировою угодою, яку передає ОСОБА_1 , а остання відповідно передає обумовлену суму коштів. Сторони цієї мирової угоди погоджуються, що останні дійшли спільної згоди у порядку статті 365 ЦК України, про те, що на належні Відповідачу 1 (9/400 часток), Відповідачу 2 (9/400 часток), Відповідачу 3 (9/400 часток) є такими (у тому числі й в цілому разом), що не можуть бути виділені в натурі як окреме визначене житло та встановлення порядків спільного володіння й користування таким майном є неможливим. Сторони цієї мирової дійшли спільної згоди, про те що: право власності ОСОБА_15 (до укладення шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 прізвище: « ОСОБА_15 »), ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними ДРФО НОМЕР_6 ) на 9/400 часток житлового будинку №119 (сто дев`ятнадцять), який в цілому має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ.Я, загальною площею 104,2кв.м., житловою площею 80,3кв.м. до нього примикають господарчі та побутові будівлі та споруди: літня кухня літ.Р, огорожа 1,6,7; споруди 3,І, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке набуто у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , є припиненим у порядку статті 365 ЦК України; право власності ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними ДРФО НОМЕР_7 ) на 9/400 часток житлового будинку №119 (сто дев`ятнадцять), який в цілому має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ.Я, загальною площею 104,2кв.м., житловою площею 80,3кв.м. до нього примикають господарчі та побутові будівлі та споруди: літня кухня літ.Р, огорожа 1,6,7; споруди 3,І, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке набуто у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , є припиненим у порядку статті 365 ЦК України; право власності ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними ДРФО НОМЕР_8 ) на 9/400 часток житлового будинку №119 (сто дев`ятнадцять), який в цілому має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ.Я, загальною площею 104,2кв.м., житловою площею 80,3кв.м. до нього примикають господарчі та побутові будівлі та споруди: літня кухня літ.Р, огорожа 1,6,7; споруди 3,І, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (шоста АДРЕСА_1 яке набуто у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , - є припиненим у порядку статті 365 ЦК України; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними ДРФО НОМЕР_9 ) набуває право власності право власності на 27/400 часток житлового будинку №119 (сто девятнадцять), який в цілому має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ.Я, загальною площею 104,2кв.м., житловою площею 80,3кв.м. до нього примикають господарчі та побутові будівлі та споруди: літня кухня літ.Р, огорожа 1,6,7; споруди 3,І, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (шоста АДРЕСА_1 .

Зазначена ухвала суду набрала законної сили 21.11.2018 року.

Відповідно до акту про не проживання від 29.11.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 2010 року по день складання акту не проживали у новозбудованому будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту про проживання від 29.11.2019 року, ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_5 , та її донька ОСОБА_18 , починаючи з 2010 року по день складання акту постійно проживають у новозбудованому будинку АДРЕСА_1 . Інші особи, які б постійно проживали з 2010 року за вказаною адресою - відсутні.

Таким чином судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у будинку АДРЕСА_1 , як члени сім`ї колишнього власника 52/100 часток вказаного будинку, які були за договорами дарування відчужені третій особі ОСОБА_7 , та яким у 2007 року було присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 . У новозбудованому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі ніколи не проживали та не проживають, не є членами сім`ї нинішніх власників. Зазначені обставини підтверджені відповідачами, які з дотриманням вимог ч. 4 ст. 206 КПК України позов визнали, та не заперечували проти його задоволення.

За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі й шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Обраний позивачем спосіб захисту є вірним. Правові підстави для користування спірним житловим приміщенням відповідачами на теперішній час відсутні.

Щодо вимог про зняття відповідачів з реєстрації суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. А тому, суд вважає, що вимога позивача про зняття з реєстрації відповідачів задоволенню не підлягає, оскільки визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням і є підставою для внесення даних про зняття особи з реєстраційного обліку.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно квитанції №55 від 11.01.2020 року, на виконання ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивачкою було сплачено 840 гривень 80 копійок судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 гривень) встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана до суду.

Таким чином, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 420 гривень 40 копійок (840,80 гривень / 2 = 420,40 гривень) підлягають поверненню позивачці з державного бюджету.

Згідно пунктів 35 та 36 Постанови Пленуму Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Отже, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 70 (сімдесят) гривень 07 копійок з кожного (420,40 гривень/2 = 210,20 гривень; 210,20 гривень / 3 = 70,07 гривень).

Куруючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 141, 142, 200, 206 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 346, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням житлового будинку - літ. Я, загальною площею 104,2 м2, житловою площею 80,3 м2, що розташований у АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 70 (сімдесят) гривень 07 копійок з кожного.

Зобов`язати фінансовий орган - Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області (проспект Центральний, 141-В, місто Миколаїв, 54055) повернути ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКППНОМЕР_9 ) сплачений на розрахунковий рахунок UA0013003, МФО 899998, за квитанцією №55 від 11.01.2020 року, судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Роз`яснити позивачу, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, копії квитанції (платіжного доручення), що підтверджує сплату судового збору до бюджету.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКППНОМЕР_9 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКППНОМЕР_10 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКППНОМЕР_11 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКППНОМЕР_12 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКППвідсутній.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКППНОМЕР_13 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКППНОМЕР_14 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.03.2020 року.

Суддя А.О. Темнікова