Справа № 487/2987/18
Провадження № 2/487/49/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участю секретаря Поліщук І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково не дійсним договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

21.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину.

у своєму позові позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , який перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 1983 року. За час спільного проживання його батьком та відповідачем ОСОБА_2 було набуто: житловий будинок АДРЕСА_1 , автомобіль марки «ВАЗ 2115», д/н НОМЕР_1 , які зареєстровані за ОСОБА_4 та нежитлова будівля, розташована за адресою АДРЕСА_2 , яка була зареєстрована за ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом є він, як син померлого, його дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 , яка відмовилася від своєї частки у спадщині на користь своєї матері ОСОБА_2 23.07.2013 року приватним нотаріусом Ягужинською К.Т. було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та автомобіля марки «ВАЗ 2115», д/н НОМЕР_1 , як пережившій дружині, якій належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Інша 1/2 частка зазначеного житлового будинку та автомобіля, яка належала померлому ОСОБА_4 поділена між спадкоємцями та 23.07.2013 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом відповідачу на 2/3 цього майна, а позивачу на 1/3 цього майна.

Але в подальшому йому стало відомо, що у власності відповідача перебувають складські приміщення по АДРЕСА_2 , які були придбанні в період шлюбу батька та останньої, а саме на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.04.2008 року. Вважає, що вказана нежитлова будівля є спільним сумісним майном ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а тому 1/2 її частка входить до складу спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 і має бути розподілена між його спадкоємцями.

Посилаючись на вищезазначене просив визнати за ним право власності на 1/6 частину нежитлової будівлі розташованої за адресою АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.06.2018 року ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Нікітіна Д.Г. відкрито провадження по даній справі.

18.09.2018 року до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 , в якому остання просила в задоволенні позову ОСОБА_1 до неї про визнання права власності на 1/6 частку нежитлової будівлі в порядку спадкування за законом, відмовити, оскільки позивач знав про наявну у її власності нежитлової будівлі. Однак, з 2013 року, після смерті ОСОБА_4 , позивач будь-яких вимог не заявляв щодо визнання спільною сумісною власністю нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 .

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.10.2018 року витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської Катерини Тарасівни належним чином посвідчену копію спадкової справи № 04/2013 заведену після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

У зв`язку з тим, що у судді Нікітіна Д.Г. з 17.01.2019 року закінчився 5-річний строк повноважень, розпорядженням Керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва від 17.01.2019 року за № 40 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 487/2987/18 та справу передано судді Павловій Ж.П.

18.01.2019 року ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Павлової Ж.П. дана цивільна справа прийнята до провадження.

13.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна.

У позові позивач також зазначив те, що у квітні 2018 року він дізнався про те, що складські приміщення по АДРЕСА_2 , були набуті його батьком за час спільного проживання із відповідачем ОСОБА_2 . У листопаді 2018 року він звернувся до приватного нотаріуса Ягужинської К.Т. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом стосовно спірної нежитлової будівлі. Втім постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.11.2018 року йому було відмовлено у цьому у зв`язку з тим, що спадкоємцем не було надано нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на це майно. У зв`язку із неможливістю оформити спадщину після смерті батька у травні 2018 року він звернувся до Заводського районного суду м.Миколаєва із позовом до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину за законом на 1/6 частку спірної нежитлової будівлі. Під час розгляду Заводським районним судом м.Миколаєва цивільної справи № 487/2987/18, він довідався про те, що відповідач ОСОБА_2 , за нотаріально посвідченим договором дарування нежитлового приміщення від 05.06.2018 року відчужила спірну нежитлову будівлю на користь своєї доньки від першого шлюбу ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що вказана нежитлова будівля є спільним сумісним майном померлого ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_2 , а тому 1/2 її частка входить до складу спадщини і має бути розподілена між його спадкоємцями, але відповідач розпорядилася майном, яке їй не належить, просив визнати частково недійсним договір дарування в частині 1/6 частини нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 , укладений 05.06.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Разом із поданням позовної заяви, представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Карташевої Т.А. від 21.03.2019 року накладено арешт на 1/6 частку нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Карташевої Т.А. від 23.04.2019 року відкрито провадження по даній справі.

26.04.2019 року до суду надійшло клопотання від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7, в якому останній просив об`єднати в одне провадження цивільну справу № 487/2987/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про право власності на спадщину та цивільну справу № 487/1981/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору дарування нежитлового приміщення.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 20.05.2019 року об`єднано в одне провадження справу №487/2987/18 провадження 2/487/183/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину зі справою №487/1981/19 провадження 2/487/1335/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору дарування нежитлового приміщення, надавши справам загальний номер провадження - 2/487/183/19.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 13.11.2019 року цивільна справаза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору дарування нежитлового приміщення призначено до судового розгляду.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без присутності відповідача ОСОБА_2 та її представника.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, про день розгляду справи була повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 04/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 25.03.1964 року, батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб, 04.03.1989 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб Заводським райвідділом ЗАГС, актова запис №64.

Встановлено, що під час спільного проживання подружжям було набуто: житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.05.2012 року; автомобіль марки «ВАЗ 2115», д/н НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 15.07.2008 року та нежитлова будівля по АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.04.2008 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

Після смерті відкрилася спадщина на частку вищезазначеного майна.

Встановлено, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 , яка, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 04/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , відмовилася від своєї частки у спадщини на користь своєї матері ОСОБА_2

23.07.2013 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та автомобіля марки ВАЗ моделі 2115 40,2008 року випуску, колір коричневий, тип ТЗ-легковий седан-В, номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , як пережившій дружині, якій належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.07.2013 року 1/2 частка зазначеного вище житлового будинку по АДРЕСА_1 та автомобіля марки «ВАЗ 2115», д/н НОМЕР_1 », які належали померлому ОСОБА_4 поділена між спадкоємцями.

Так, дружині померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 належить 2/3 частки вищезазначеного майна, а сину померлого - ОСОБА_1 1/3 вищезазначеного майна.

Крім того, судом встановлено, що також у період шлюбу, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 придбали нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 . Але при зверненні до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т., відповідачем ОСОБА_2 було приховано той факт, що таке майно перебуває у власності останньої.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами ч.1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки майно, а саме нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , набуто подружжям за час шлюбу, тому частка померлого ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності з ОСОБА_2 складає 1/2 і входить до складу спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 і має бути розподілена між спадкоємцями останнього.

Так, частка нежитлових приміщень, які розташовані за адресою АДРЕСА_2 позивача становить 1/6.

З цією метою, позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т.

Але, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2018 року приватним нотаріусом, ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - нежитлові приміщення, які розташовані за адресою АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 було відмовлено з відповідними роз`ясненнями.

Так, відповідно до постанови від 08.11.2018 року виданої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що спадкоємець не надав нотаріусу для оформлення спадщини оригінал правовстановлюючого документа, на підставі якого спадкове майно належало спадкодавцю, надання якого нотаріусу передбачено п.4.20 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Оскільки спадкоємцем не подані необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріальне оформлення права на нежитлові приміщення неможливо, тому право власності в порядку спадкування необхідно визнати у судовому порядку.

Так, позивач ОСОБА_1 у травні 2018 року звернувся до Заводського районного суду м.Миколаєва із позовом до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину на 1/6 частку спірної нежитлової будівлі.

Під час розгляду вищезазначеної цивільної справи, було встановлено, що відповідно до договору дарування нежитлового приміщення від 05.06.2018 року ОСОБА_2 передала у власність належне їй на праві власності нежитлове приміщення, що знаходиться в будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , який посвідчений державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Желєзняковою О.В. за № 2-356.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (ч.2 ст.1223 ЦК України).

Відповідно до ст.1261 ЦК України,у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1,5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ст.1270 ЦК України,для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України,підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до роз`яснень п.9 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Отже виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_2 розпорядилася часткою спірної нежитлової будівлі по АДРЕСА_2 , яка належала її померлому чоловіку ОСОБА_4 і яку успадкував його син ОСОБА_1 , неправомірно, порушивши встановлені законом правила спадкування.

У зв`язку з чим договір дарування нежилого приміщення від 05.06.2018 року підлягає визнанню частково не дійсним, а саме в розмірі 1/6 частки спірної нежитлової будівлі, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Також, підлягає задоволення вимоги позивача, щодо визнання за ним право власності на 1/6 частину нежитлової будівлі розташованої за адресою АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вказана нежитлова будівля є спільним сумісним майном померлого ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_2 , яка є відповідачем по справі, а тому 1/2 її частки входить до складу спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 і має бути поділена між його спадкоємцями, в тому числі і за позивачем на 1/6 цього майна.

За такого вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

В порядку ст.141 ЦПК України, з урахуванням повного задоволення позову, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 2189,74 грн., сплачений останнім під час звернення з даним позовом до суду.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ,яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер НОМЕР_7 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 про визнання частково не дійсним договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати частково недійсним договір дарування в частині 1/6 частини нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 , укладений 05.06.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Желєзняковою О.В. за № 2-356.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину нежитлової будівлі розташованої за адресою АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2189,74 грн.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя: Ж.П. Павлова