головуючий у суді І інстанції Яровенко Н.О.
провадження № 22-ц/824/2332/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бойчука Володимира Петровича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у місті Києві Кидонь Євгенія Вікторовича, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі по тексту - Дніпровське РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) Кидонь Є.В .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Бойчук В.П. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року та задовольнити скаргу на дії головного державного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що передумовою для проведення такої виконавчої дії як примусове вселення, є обов`язок державного виконавця письмово повідомити боржника і стягувача про день і час проведення виконавчої дії; в свою чергу, лише після отримання такого письмового повідомлення у сторін виконавчого провадження виникає обов`язок письмово повідомити виконавця про обставини, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення цієї виконавчої дії; жодних повідомлень про призначення примусового вселення ОСОБА_3 у квартиру ОСОБА_1 не отримувала та матеріали справи не містять доказів про те, що таке повідомлення взагалі направлялося державним виконавцем на адресу ОСОБА_1 ; не будучі повідомленою про день та час проведення виконавчих дії, ОСОБА_1 була позбавлена можливості реалізувати свої права боржника у виконавчому провадженні, як-то мати свого представника, підготувати (отримати) необхідні документи, подати виконавцеві заяви, клопотання; ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2019 року зупинено виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/4973/18 за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; суд першої інстанції фактично поставив обов`язковість виконання судового рішення, визначену статтями 124, 129 Конституції України від факту (і бажання) обізнаності про це рішення, державного виконавця, що суперечить принципу обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили.

Головний державний виконавець Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кидонь Є.В., не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76982276) рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/4973/18 від 03 жовтня 2018 року, у незміненій Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року, частині:

Позов ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у користуванні 1/6 часткою квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення у квартиру.

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні 1/6 часткою квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення у квартиру.

На виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва у цій справі видано виконавчий лист № 755/4973/18 від 10 квітня 2019 року про зобов`язання усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення у квартиру.

30 травня 2019 року головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кидонь Є.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 59234873 за вказаним виконавчим листом. Як вбачається з вказаної постанови, в ній зазначено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 днів.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02 червня 2016 року (надалі по тексту - Закон N 1404-VIII) за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Копія цієї постанови направлена сторонам виконавчого провадження 30 травня 2019 року за № 10 (а.с. 3,4).

Вбачається, що вказане рішення було оскаржено в касаційному порядку та 12 березня 2019 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито касаційне провадження.

28 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з клопотанням про зупинення виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення задоволено, зупинено виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва та постанови Київського апеляційного суду до закінчення касаційного розгляду справі. Вказана ухвала оприлюднена 18 червня 2019 року (а.с. 6).

Відповідно до абзацу 2 частини 8 статті 394, частин 1, 2 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи може зупинити виконання оскарженого рішення суду до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Отже, ухвала Верховного Суду від 12 червня 2019 року про зупинення виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва підлягала негайному виконанню.

Однак, під час існування обмеження у виконанні рішення суду про примусове вселення, 18 червня 2019 року головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кидонь Є.В. складено акт державного виконавця, яким здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 та здійснено примусове вселення в цю квартиру стягувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , рішення суду виконано повністю (а.с. 5).

Крім цього, колегія апеляційного суду звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 2 Закону N 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону N 1404-VIII).

А статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень.

Разом з тим, відповідно до статті 41 Конституції України, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та відповідно до статті 47 Конституції - кожен має право на житло. Так, зазначені норми є незаперечними і вказані права є гарантовані основним Законом держави.

Оскільки, права людини є першоосновою доктрини правової держави та верховенства права, і право ОСОБА_3 на житло шляхом вселення кореспондується з непорушністю права власності ОСОБА_1 на житло, тому державний виконавець з урахуванням засад здійснення виконавчого провадження повинен був забезпечити рівноцінне дотримання прав як стягувача так і боржника у виконавчому провадженні.

При цьому, в своїх поясненнях представник скаржника посилається на те, що скаржник повідомила державного виконавця про неможливість виконання судового рішення на підставі ухвали Верховного Суду, а головний державний виконавець Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кидонь Є.В. не перевірив наявність обставин, що унеможливлювали б виконання рішення суду, а саме: не переконався в тому, що виконання рішення суду зупинено ухвалою Верховного Суду.

У частині 2 статті 18 Закону N 1404-VIII дійсно не зазначено, що до кола обов`язків державного виконавця входить обов`язок перевіряти наявність підстав, що унеможливлюють виконання рішення суду. Разом з цим, зазначено, що виконавець зобов`язаний вживати, передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Поряд з цим, положеннями статті 32 зазначеного Закону передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Кожна влада, яка опікується авторитетом держави та цінує довіру власних громадян, народу, має дбати про чітке і своєчасне виконання законів, владних і інших рішень, визначених законодавством, для досягнення позитивного результату та надати громадянам рівні можливості захисту їх порушених прав та інтересів.

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції.

До цього ж, колегія апеляційного суду враховує таке.

Відповідно до статті 67 Закону N 1404-VIIIдержавний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача.

У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому (частини 1, 2 цієї статті).

Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем (частина 3 статті).

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення (частина 5 цієї статті).

Докази дотримання, вказаних вимог статті 67 цього Закону, головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кидонь Є.В. щодо письмового повідомлення ОСОБА_1 про день і час примусового вселення в матеріалах справи, - відсутні.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що скаржник ОСОБА_1 не повідомила головного державного виконавця про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій та не звернулася до нього із відповідною заявою чи клопотанням, спростовуються тим, що їй не було повідомлено про день і час примусового вселення, тому вона не могла обґрунтовано заперечити проти цього.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так приписами частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ухвалюючи судове рішення про визнання неправомірними дії головного державного виконавця, колегія апеляційного суду відповідно до принципу диспозитивності, враховує, що головний державний виконавець, належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, відзиву на апеляційну скаргу не подав, доводи апеляційної скарги не спростовував.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бойчука Володимира Петровича задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року скасувати.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у місті Києві Кидонь Євгенія Вікторовича, вчинені ним 18.08.2019 року у виконавчому провадженні № 59234873 щодо вселення в квартиру АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 31 березня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

В.М. Волошина