Справа № 535/391/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Гвоздика А. Є. у приміщенні Диканського районного суду в смт. Диканька, розглянувши без проведення судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням Смолія О.І . - відповідача по даній справі, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України позивач ОСОБА_1 звернувся до Котелевського районного суду із позовом до останнього стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення. В даному позові позивач ОСОБА_1 , як потерпілий, від кримінального правопорушення, просив суд на його користь стягти з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням в сумі 31 681 грн. 74 коп. та моральну шкоду в сумі 200 000 грн., а також понесені ним судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 17.07.2016 року поблизу кафе "Калина", розташованого по вул. Полтавський шлях (Жовтнева), водій автомобіля ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 - відповідач по справі, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 - позивача по справі.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем отримано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а саме закритого перелому правого стегна, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми, саден шкіри та забої м`яких тканин голови, верхніх та нижніх кінцівок. Внаслідок отримання вказаних тілесних ушкоджень позивач 17.07.2016 року госпіталізовано в хірургічне відділення Котелевської ЦРЛ звідки він був виписаний 19.07.206 року для подальшого лікування в ортопедно-травматологічному відділенні Полтавської обласної лікарні, куди був госпіталізований того ж дня. З даного лікувального закладу ОСОБА_3 виписано 22.08.2016 року, для подальшого проходження тривалого курсу реабілітації.

Під час проведеного лікування позивачем придбавались медикаменти, медичні матеріали, здійснювались необхідні обстеження, оплата яких проводилась за його кошти. Окрім цього, витрачались кошти на продукти харчування, та забезпечення його догляду. Загалом, сума, яка була витрачена позивачем ОСОБА_3 на його лікування, реабілітацію становить 31 681 грн.

Відповідача, вироком Котелевського районного суду Полтавської області засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік та стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 , як потерпілого від кримінального правопорушення матеріальну шкоду в розмірі 18 830 грн. 85 коп та моральної шкоди в сумі 5000 грн. Вказаний вирок ухвалою Полтавського апеляційного суду частково скасовано, в частині задоволення цивільного позову і в цій частині направити на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

30.07.2019 року ухвалою судді Диканського районного суду прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено порядок розгляду справи у за правилами спрощеного позовного провадження.

31.07.2019 року ухвалою судді Диканського районного суду задоволено клопотання представника позивача - адвоката Сідько С.І. та залучено до розгляду справи у якості відповідача Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

З 27.08.2019 року по 07 жовтня 2019 року суддя Гвоздик А.Є. перебував у щорічній основній відпустці, згідно Наказу про надання такої, від 09.08.2019 року.

21 жовтня 2019 року ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області провадження по справі зупинено у зв`язку з Верховним судом касаційної скарги ОСОБА_2 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року та Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, які в свою чергу касаційною інстанцією залишені без змін. 08 січня 2020 року провадження по справі поновлено.

Представник співвідповідача Публічного акціонерного Товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"/далі - ПАТ "НСК "Оранта"/ в порядку ст. 174 ЦПК України подав відзив на позовом у якому зазначив, що не погоджується з позовними вимогами заявленими до страхової компанії. Оскільки позивач ОСОБА_1 25.08.2016 року до страхової компанії подав лише письмове повідомлення про ДТП, однак самої заяви про страхове відшкодування до цього часу ним подано не було. Відмови у страховому відшкодуванні від вказаного страховика не отримував, що на думку представника відповідача ПАТ "НСК "Оранта" доводить передчасність та безпідставність пред`явлення позивачем вимог до страхової компанії.

При цьому, представник відповідача ПАТ "НСК "Оранта" наголошує, що з дати ДТП на цей час минуло вже більше трьох років, а тому з огляду на положення 37.13. та п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" законні підстави для відмови потерпілому ОСОБА_1 - позивачу по справі у здійсненні страхового відшкодування, шкоди здоров`ю, у випадку його такого звернення.

Однак, представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Сідько С.І. подано відповідь на відзив у якому, окрім іншого вказав, що недотримання позивачем, процедури звернення до страховика є формальним порушенням, яке не тягне за собою відмову у відшкодуванні, а тому просить задоволити позовні вимоги ОСОБА_5 ..

02.09.20219 року відповідач ОСОБА_2 до суду подав відзив на позов у якому зазначив, що позивачем загалом не подано доказів, які підтверджують витрати на проїзд в сумі 830 грн. 15 коп., бензин на суму 232 грн. 22 коп., продукти 42 грн., які пов`язано саме з ДТП. вчиненою відповідачем. На думку відповідача білети на проїзд жодним чином не підтверджують причинно наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою та його поїздками до м. Полтава у дні, які зазначено в білетах. Витрати понесені ним на бензин та придбання продуктів не підтверджено доказами, які вказують на те, що вони були пов`язаними з вчиненим відповідачем кримінального правопорушення.

11.09.20219 року представник відповідача ПАТ "НСК "Оранта" подано заперечення на позов у якому вказав, що позовні вимоги заявлені до страхової компанії є безпідставними, з підстав зазначених у відзиві. Окрім цього, останній вказує, що з дати ДТП минуло понад 3 роки, однак до цього часу, позивач ОСОБА_1 не звернувся до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування не звертався, документи, якими б підтверджувались його обґрунтовані та необхідні витрати на лікування не надано. В той же час, позивачем та його представником позивача знехтувані вимоги ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" /далі- Закон/. Твердження останніх, щодо формального порушення звернення до страховика є безпідставним та не доречним. З огляду на вказані обставни та враховуючи положення ст. 37 Закону позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

В той же час, відповідач у відзиві зазначає, що з метою мати повну уяву про поведінку позивача по справі ОСОБА_1 , він вважає за необхідне при розгляді справи переглянути відеозапис, який мається в матеріалах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 ..

Оскільки при розгляді самого кримінального провадження, судом допитано свідків сторони захисту, які пояснили, що відповідач по справі постійно перебував у стані алкогольного сп`яніння і часто підзаробляв кошти шляхом умисного потрапляння в легкі ДТП.

Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що матеріальна шкода, пов`язання з лікуванням позивача по справі - потерпілого ОСОБА_1 підлягає повному відшкодуванню страховою компанією "Оранта" - співвідповідачем по справі, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована, він відразу звернувся до співвідповідача по справі та повідомив про настання страхового випадку.

Окрім цього, на думку відповідача ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу посилання співвідповідача про те, що до них не звертався за виплатами потерпілий ОСОБА_1 , оскільки до судової практики одночасно з постановленням вироку суду або рішення по цивільній справі стягується майнова шкода з страхової компанії, де застрахований відповідний транспортний засіб. До того ж страховою компанією відшкодовується 5 % моральної шкоди від розміру завданих майнових витрат.

З огляду на вказані вище обставини, відповідач ОСОБА_2 просить суд відмовити повністю у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Окрім цього, відповідач ОСОБА_2 просив суд поновити йому строк на для подання письмового відзиву на позов, оскільки, сам позов та додатки до нього ним отримані лише 23.08.2019 року, вже після самої ухвали про відкриття провадження по справі і через обставини, які не залежали від його волі.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що строк для подачі письмового відзиву на позов відповідачем ОСОБА_2 пропущено з поважних обставин та підлягає поновленню.

Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві зазначає, щодо необхідності дослідження при розгляді справи відеозапису та самого кримінального провадження, однак, жодних належно оформлених клопотань про витребування таких матеріалів (доказів) не подав.

Розглянувши матеріали справи в порядку письмового провадження, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 , 17.07.2016 року, близько 11 год. 50 хв. керуючи автомобілем марки ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на підставі свідоцтва транспортного засобу ОСОБА_7 , рухався у напрямку м. Охтирка по вул. Полтавський шлях, поблизу кафе-бару "Калина"в селищі Котельва Котелевського району Полтавської області, порушивши вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, діючи з необережності при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_1 - відповідача по справі, який перетинав проїзну частину в невстановленому місці в напрямку лівого боку праворуч по ходу руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу , внаслідок чого скоїв наїзд на вказаного пішохода.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого стегна, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми, саден шкіри та забої м`яких тканин голови, верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Згідно з вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України, останній звільнений від відбування покарання терміном 1 рік. ОСОБА_2 звільнений від відбуття покарання на підставі п."в" ст. 1 Закону України "Про амністію в 2016 році" № 1810-УІІІ від 22.12.2016 року. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 18 830 грн. 85 коп. матеріальних збитків, 5000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок злочину.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.05.2019 року, вирок Котелевського районного Полтавської області від 12.12.2018 року в частині цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

З дослідженого судом полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів № АІ / 8587327 вбачається, що ОСОБА_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПАТ «НАСК «Оранта», страхові суми (ліміт відповідальності страховика) за цим полісом визначені у розмірах: 50 000 грн. за шкоду, завдану майну потерпілих, 100 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілих, за умови франшизи - 0 грн. (а.с.№108).

25.07.2016 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із повідомленням про ДТП (а.с.№ 109).

25.08.2016 року потерпілий ОСОБА_1 - позивач по справі звернувся до ПАТ "НАСК "Оранта" із повідомленням про ДТП (а.с.№110).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. 9, 22-28, 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону, передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, враховуючи вище викладені обставини, приймаючи до уваги те, що відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована в НАСК "Оранта" - співвідповідача по справі, відшкодування понесених витрат на лікування та інших витрат пов`язаних з відновленням здорорв`я - заподіяної шкоди здоров`ю, завданої ОСОБА_2 внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню саме страховою компанією.

В той же час, суд звертає увагу і на твердження самого представника позивача ОСОБА_1 що вони не заперечують самого факту порушення - неподання заяви до НАСК "Оранта" про виплату страхового відшкодування, однак на думку останньої таке є формальним, до якого в свою чергу суд ставиться критично.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до НАСК "Оранта" лише з повідомленням про настання страхового випадку, а з самою заявою про страхове відшкодування не звернувся і по даний час, сам строк подачі такої заяви, останнім пропущено, жодних клопотань та заяв про його відновлення потерпілим - позивачем по справі подано не було, а тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 31 681 грн. 74 коп. задоволенню не підлягають.

Зазначене вище узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеними у постановах від 19 грудня 2018 року у справі №761/8048/16-ц, від 6 березня 2019 року у справі № 465/6315/16-ц.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. В той же час згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та чинним законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що він зазнав значних моральних страждань, оскільки внаслідок перенесених ушкоджень внаслідок ДТП, з`явились психологічні зміни, які проявилися в щоденних негативних думках і спогадах про пережиті події, безпорадність. Позивач ОСОБА_1 зазначає, що в результаті ДТП, вчиненої з вини відповідача ОСОБА_2 , його постійно супроводжує нервозність, погіршення настрою, має швидку втомлюваність.

Однак жодних документально підтверджених даних щодо погіршення свого психічного стану та глибини душевних страждань позивач не надав.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року із наступними змінами "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене вище та беручи до уваги той факт, що позивач не надав жодних документальних доказів та вагомих доводів стосовно погіршення свого душевного стану, який виник на підставі психотравматичних факторів, глибину його страждань, зазнані ним внаслідок вчиненої відповідачем ДТП, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, та дій самого позивача ОСОБА_1 під час виниклої дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку, що сума моральної шкоди, яка на думку позивача, підлягає стягненню з відповідача є завищеною. Тому, сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, на думку суду становить 7 000 грн.

В той же час, суд критично ставиться до твердження відповідача ОСОБА_2 викладеного у своєму відзиві на позов стосовно показань свідків сторони захисту, щодо поведінки позивача по справі - ОСОБА_1 , оскільки при ухвалені вироку Котелевського районного суду Полтавської області покази цих свідків не взяті до уваги не були так як не були свідками самої ДТП, а під час їх допиту висловлювали свої суб`єктивні міркування та розповідали про обставини, які жодного правового значення для розгляду кримінального провадження не мали. Вирок в частині визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України залишено без змін, як апеляційною так і касаційною інстанцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В той же час, відповідно до п.1 ч. 3 цієї ж статті до витрат пов`язаних з розглядом справи відносяться і витрати на професійну правничу допомогу, а п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, тому на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак, як позивачем ОСОБА_1 так і відповідачем ОСОБА_2 до суду не подано жодного документу, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат пов`язаних із наданням правової допомоги, а також не визначено суми, яка підлягає стягненню, з огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір з відповідача повинен бути стягнений в пропорційному порядку пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить по 768 грн 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 1167, 999, 1192, п. 2, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст. 6, 33, 36, 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ст. ст. 7 ч. 13, 10, 12, 17, 81, 82 89, 133, 137, 141, 263-265, 273, 279 ч. 5, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , до ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", яке знаходиться по вул. Здолбунівська, 7д, м. Київ, Код ЄРПОУ 00034186, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, задоволити частково.

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 7 000 / сім тисяч/ грн. 00 коп.

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 768 /сімсот шістдесят вісім/ грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Головуючий: