Справа № 948/3/20
Номер провадження 2/948/73/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2020 Машівський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді Косик С.М.,

за участю: секретаря Сизоненко Н.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя, -

відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 27.03.2020 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

у січні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони з відповідачкою ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.07.2014 року, мають двох малолітніх доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Починаючи з жовтня 2019 року, вони з дружиною припинили фактичне спільне проживання, не ведуть спільного господарства та не мають бажання спільно проживати, однак він приймає участь в утриманні дітей, спору щодо участі у їх вихованні між ними немає. Зазначає, що причиною їхнього окремого проживання стало небажання врегулювати сімейні питання мирним шляхом, непорозуміння та сварки, очевидцем яких була старша донька ОСОБА_4 , а на даний час і новонароджена ОСОБА_6 . За такої обстановки нормальне співіснування на одній території без сварок є неможливим та дійсно вірним на даний момент є окреме проживання без розірвання шлюбу. У зв`язку з викладеним просить встановити для нього та відповідачки режим окремого проживання, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Ухвалою від 11.01.2020 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 21).

Ухвалою від 11.03.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 50).

Правом на подання відзиву на позов відповідачка не скористалася.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, аналогічних тим, які викладено в позовній заяві, просила позов задовольнити та пояснила, що подружжя ОСОБА_7 припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з жовтня 2019 року, діти проживають з відповідачкою. Питання щодо утримання та виховання дітей між сторонами врегульовано - позивач щомісяця сплачує аліменти та бере участь у вихованні дітей. На даний час спору щодо поділу майна подружжя немає.

Відповідачка позов визнала, пояснивши, що вони з позивачем дійсно не проживають разом з жовтня 2019 року та діти мешкають з нею. Батько дітей дійсно сплачує аліменти, але спілкується тільки зі старшою донькою, спірних майнових питань, які би існували на час припинення спільного проживання, немає, щодо поділу спільного майна подружжя, це питання вони з чоловіком обговорюють.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, обґрунтовуючи свою позицію, дослідивши надані ними докази на підтвердження заявлених вимог, дійшов такого висновку.

05 липня 2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 126 (а.с. 6).

Сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Машівської селищної ради № 771 від 04.12.2019 позивач зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с. 15).

За повідомленням Машівської селищної ради Полтавської області № 13 від 08.01.2020 відповідач ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_2 (а.с. 20).

Згідно зі статтею 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог ст. 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Згідно зі ст. 120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

У відповідності з роз`ясненнями, що містяться в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 СК України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст.119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У судовому засіданні встановлено, що вже тривалий час між подружжям не підтримуються сімейно - шлюбні стосунки, а саме з жовтня 2019 року, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, проте з урахуванням інтересів спільних дітей шлюб розривати сторони не бажають, а мають на меті встановити режим окремого проживання між подружжям.

Визнання відповідачкою позову про встановлення режиму окремого проживання між подружжям не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, оскільки підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно; обидва подружжя (сторони) проживають за різними адресами і сімейні відносини між подружжям припинені, відповідачка повідомила суд про відсутність спірних майнових питань між нею та позивачем, підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 в судовому засіданні не встановлено, а тому вимоги про встановлення режиму окремого проживання подружжя є доведеними.

Враховуючи, що статтею 119 СК України передбачена можливість встановлення в судовому порядку для подружжя режиму окремого проживання, отже такий режим встановлюється саме за рішенням суду, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 119 СК України режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати потрібно покласти на нього за його заявою.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 158, 209-241, 259, 263-265, 268, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя - задовольнити.

Встановити для ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , шлюб між якими зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 05 липня 2014 року, актовий запис № 126, режим окремого проживання, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий 11.11.2011, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , інші відомості відсутні.

Повний текст Рішення складено 27.03.2020 року.

Суддя С. М. Косик