ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3563/20 Справа № 214/714/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року, яке ухвалене суддею Ткаченком А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бібік Г.П., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам за договором утримання дитини інваліда, індексації аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення їх сплати.

Заочним рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті аліментів за період з січня 2015 року по грудень 2018 року включно в розмірі 41000 гривень, пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 41000 гривень, індексацію аліментів в розмірі 431 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2988 гривень та судовий збір на користь держави у розмірі 824,13 гривень.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2019 року заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року скасовано та призначено справу для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 11-30 годин 01 листопада 2019 року.

У жовтні 2019 року позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бібік Г.П., уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментам за договором утримання дитини інваліда у розмірі 51000,00 гривень, неустойку (пеню) за прострочення їх сплати у розмірі 51000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22.02.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про сплату аліментів на дитину, який було посвідчено приватним нотаріусом Торезького міського нотаріального округу Костюченко О.О., за № 148.

За умовами укладеного договору відповідач зобов`язався сплачувати аліменти на користь позивачки щомісячно, не пізніше 20-го числа кожного місяця, по 1000 гривень на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда другої групи з дитинства безстроково.

За домовленістю сторін відповідач перераховував вказані аліменти на особистий картковий рахунок позивачки № НОМЕР_1 АТ «Ощадбанк».

З 2015 року відповідач почав ухилятися від обов`язку утримувати дитину, а з червня 2016 року повністю припинив надсилати аліментні виплати за вказаним рахунком чи в інший спосіб.

Оскільки відповідач прострочив виплату аліментів в 2015 році за 9 місяців, в 2016 році за 8 місяців, повністю за 2017-2018 роки та в 2019 році за 10 місяців - по 01 листопада 2019 року, сума основного боргу по їх виплаті за 51 місяць склала 51000,00 грн.

У зв`язку з наведеним позивачка просила суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в сумі 51 000 гривень та неустойку за прострочення по сплаті нарахованих аліментів в сумі 51 000 гривень.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 51 000 гривень , пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 51 000 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що згідно п. 2 договору від 23.02.2013 року аліменти сплачуються готівкою або поштовим переказом на адресу стягувача - м. Торез, Донецької області, яке знаходиться на непідконтрольній території в районі збройного конфлікту, де не працює АТ «Укрпошта», отже відсутня його вина, як підстава відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з Договором він зобов`язаний сплачувати аліменти до припинення інвалідності доньки, проте, на думку відповідача, надані позивачкою медичні документи, видані на непідконтрольній території та є недійсними та такими, що не створюють правових наслідків. Згодом, позивачка надала довідку МСЕК, яка видана на території міста Кривого Рогу 16 квітня 2019 року, якою встановлено інвалідність з 11.02.2019 року, тобто після реєстрації позову - 28 січня 2019 року, отже, відповідач вважає її неналежним доказом, оскільки вона стосується періоду який виходить за межі позовних вимог. Суд першої інстанції незаконно врахував недопустимі та неналежні довідки позивачки.

Зазначає, що в п.8 договору від 23.02.2013 року сторони визначили захист прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому позивачка не мала права звертатись до суду, її заява підлягала поверненню, оскільки позивачка не реалізувала досудовий порядок захисту своїх прав.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до розгляду і задовольнив додаткові позовні вимоги, які подані після скасування заочного рішення. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що адвокат надав до матеріалів справи замість оригіналу - копію ордера, який підписано після подачі позову до суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22.02.2013 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір про сплату аліментів на дитину, який посвідчений приватним нотаріусом Торезького міського нотаріального округу Костюченко О.О. та зареєстрований у реєстрі за № 148. (а.с. 5).

Пунктом 1 вищезазначеного Договору визначено участь відповідача ОСОБА_2 в утриманні дитини. Зокрема, у другому абзаці п. 1 вказаного Договорі зазначено, що ОСОБА_2 буде сплачувати на утримання дочки ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно до строку припинення її інвалідності.

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК № 446400 серія 10 ААБ від 21.05.2015 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлена друга група інвалідності з дитинства безстроково (а.с. 3-4).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 211887 ОСОБА_3 , при первинному огляді встановлена друга група інвалідності з 11.02.219 року, строком до березня 2022 року ( а.с.122).

Відповідно п.2 вищезазначеного Договору ОСОБА_2 бере на себе зобов`язання вищевказану суму аліментів сплачувати не пізніше 20-го числа кожного місяця. Сума аліментів підлягає індексації відповідно до рівня інфляції в Україні. Аліменти будуть сплачуватися шляхом сплати готівки матері дитини ОСОБА_1 , або поштовим переказом.

Згідно виписки по картковому рахунку № № НОМЕР_1 АТ «Ощадбанк», за домовленістю сторін, відповідач перераховував вказані аліменти на особистий картковий рахунок позивачки № НОМЕР_1 АТ «Ощадбанк».

Так, в 2015 році відповідач ОСОБА_2 , в рахунок сплати аліментів на утримання доньки, сплатив 3000 грн., в 2016 році 4000 грн. В подальшому взагалі припинив виконувати свої зобов`язання за договором (а.с. 6-8).

Загальна сума заборгованості, яка утворилася внаслідок несплати в повному обсязі відповідачем аліментів, складає 51000 грн., з розрахунку: 9 місяців в 2015 році, 8 місяців в 2016 році, 12 місяців в 2017 році, 12 місяців в 2018 році та 10 місяців по 01 листопада 2019 року по 1000 грн. кожного місяця (9+8+12+12+10=51х1000=51000 грн.).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує в повному обсязі покладені на нього договором зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої підлягає стягненню з нього, відповідно до вимог ЦК України. Крім того, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та беручи до уваги заявлений позивачкою розмір пені, який відповідає положенню ст. 196 СК України, задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків.

Нормами сімейного законодавства встановлюється порядок укладення договору про сплату аліментів на дитину та зазначаються правові наслідки у разі невиконання такого договору.

Згідно з частиною другою статті 181 Сімейного кодексу України (далі -СК України) за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Установлено, що спірний договір містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, умови надання коштів на утримання дітей, їх розмір, що відповідає інтересам дітей та є обов`язковими для сторін договору. Цей договір укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений.

Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною четвертою статті 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

В абзаці 4 пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, якщо аліменти сплачуються не за рішенням суду, а згідно з укладеним між батьками договором, передбачена статтею 196 СК України санкція застосовується за наявності прямої вказівки про це у договорі.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором про сплату аліментів від 22 лютого 2016 року, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 51 000 грн, яку останній має сплатити на користь ОСОБА_1 , з урахуванням передбаченої пунктом 9 договору неустойки.

Частиною другою статті 189 СК України встановлено, що у разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором, аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Встановлений частиною другою статті 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист.

За таких обставин не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачка не мала права звертатись до суду, а її заява підлягала поверненню, оскільки позивачка не реалізувала досудовий порядок захисту своїх прав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що згідно п. 2 договору від 23.02.2013 року аліменти сплачуються готівкою або поштовим переказом на адресу стягувача - м. Торез Донецької області, яке знаходиться на непідконтрольній Україні території в районі збройного конфлікту, де не працює АТ «Укрпошта», отже відсутня вина відповідача, як підстава відповідальності за порушення зобов`язання, колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

В п. 2 Договору зазначено, що ОСОБА_2 бере на себе зобов`язання вищевказану суму аліментів сплачувати не пізніше 20-го числа кожного місяця. Сума аліментів підлягає індексації відповідно до рівня інфляції в Україні. Аліменти будуть сплачуватися шляхом сплати готівки матері дитини ОСОБА_1 , або поштовим переказом.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Більш того, відповідач вказує, що в договорі зазначено що аліменти сплачується поштовим переказом на адресу стягувача - м. Торез Донецької області, проте в договорі чітко зазначено «або поштовим переказом», без зазначення адреси - м. Торез, Донецької області, як вказує відповідач в апеляційній скарзі.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він вчинив всі залежні від нього дії для належного виконання Договору про сплату аліментів на дитину від 22.02.2013 року.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про врахування судом першої інстанції при винесені рішення недопустимих та неналежних довідок про інвалідність дитині, які надала позивачка, колегія суддів не бере до уваги, оскільки в Договорі про сплату аліментів на дитину від 22.02.2013 року зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід другої групи з дитинства та що ОСОБА_2 буде сплачувати аліменти на її утримання до строку припинення її інвалідності та відповідачем не надано жодного доказу на спростування зазначених обставин, визначених в договорі та довідок щодо інвалідності дитини.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Щодо посилання відповідача про неврахування судом першої інстанції того, що адвокат надав до матеріалів справи замість оригіналу копію ордера, який підписано після подачі позову до суду, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності, адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).

Звертаючись до суду першої інстанції, адвокат Бібік Г.П., діяв як адвокат, на підтвердження своїх повноважень надав оригінал ордеру (а.с.45), договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 21 січня 2019 року ( а.с.29), які містяться в матеріалах справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: