Номер провадження 2/754/2090/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2020 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Гергель В.А.

за участі представника позивача - адвоката Якухно Н.П.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особи - підприємець ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вимоги позову обґрунтовано наступним.

Між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини на підставі Договору № ТЛ 0807 від 17липня 2015року, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві косметичний набір під торговим знаком «Дешелі», а покупець зобов`язується прийняти цей товар згідно акту приймання передачі та сплатити за нього визначену договором грошову суму. Вказано, що згідно специфікації товару від 22.07.2015 року Відповідачем обрано та замовлено Косметичний набір, складові якого розписані у специфікації, що підтверджується підписом останньої.

Пунктами 2.1., 2.2. Договору Сторони погодили, що при передачі товару Сторони складають та підписують Акт приймання-передачі згідно Переліку № 1 (специфікації). При цьому, п. 2.3. Договору обумовлено, що Зобов`язання Продавця по передачі товару вважаються виконаними в момент передачі товару в розпорядження Покупцеві, згідно Акту приймання-передачі та підписанні даного Договору.

Вказано, що Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного Договору виконав в повному обсязі, що вбачається із Акту приймання-передачі товару. Зазначено, що Відповідач товар отримала, претензій щодо отриманого косметологічного набору та щодо виконання продавцем своїх обов`язків за Договором відповідач не мала, про що свідчить підпис останньої.

За умовами Договору загальна вартість Комплексу по догляду складає 21700 грн. (п.5.1.). Відповідно до п.5.5. Договору покупець розраховується за товар повністю не пізніше 22.11.2016 року, сплачуючи обов`язкові щомісячні платежі. Однак, Відповідач припинила сплачувати щомісячні платежі, станом на вказану дату, покупець (відповідач) за Комплекс по догляду повністю не розрахувалась, чи порушила умови договору. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача складає16380 грн. В обґрунтування позу вказано, що незважаючи на належне виконання позивачем своїх зобов`язань та лояльне відношення з боку останнього, відповідач не вчиняє жодних дій щодо повернення боргу, а тому така бездіяльність відповідача є протиправною та такою, що порушує законні та інтереси позивача.

Посилаючись на викладені обставини справи Позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму заборгованості у загальному розмірі 16380 грн. та судові витрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року прийнято до провадження справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання по справі.

17 лютого 2020 року поштовою кореспонденцією на адресу Деснянського районного суду надійшов Відзив на позовну заяву від 12.02.2020 року, відповідно до якого Відповідач вказала, що всі документи, включаючи копію позовної заяви та доданих до нього документів та ухвалу від 14.08.2018 року отримано 29.01.2020 року.

Відповідно до якого Відповідач вважає, що є всі підстави для відмови в позові в повному обсязі, у зв`язку із закінченням строку позовної давності, недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог, мотивуючи наступним.

Вказує, що поряд із встановленням кінцевого строку виконання зобов`язання, Сторони визначили і строки виконання окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання по Договору. Та враховуючи, що сплата за договором мала здійснюватися частинами, то строки позовної давності закінчились по щомісячних платежах на загальну суму: 11 705,00 гри. Оскільки відповідач заявляє про сплив позовної давності і просить застосувати наслідки спливу позовної давності, позовні вимоги в цій частині: 11 705,00 гри., вважає, не можуть бути задоволені з підстав закінчення строків позовної давності.

Окрім того, повідомляє суд обставини, що свідчать про недійсність в цілому і невідповідність законодавству укладеного Сторонами договору №ТЛ0807 від 17.07.2015 року.

Так, всередині липня 2015 року на мобільний телефон ОСОБА_3 зателефонувала невідома особа яка представилася працівником СПА-салону та запропонувала Відповідачеві прийти у даний салон для здійснення безкоштовної косметичної послуги по догляду за шкірою обличчя, взявши з собою паспорт та ідентифікаційний номер. Зазначає, що жодним чином будь-яким особам Відповідач не надавала свої дані, в т. ч. і номер мобільного телефону, тому в неї виникає питання звідки працівникам так званого СПА-салону відомо номер мобільного телефону Позивача.

Зазначає, що прийшовши на безкоштовну косметичну послугу по догляду за шкірою обличчя у СПА-салон, після її проведення працівники останнього почали нав`язувати Позивачеві придбати косметичний набір під товарним знаком "Desheli" для догляду за шкірою обличчя, так як зі слів працівників даного салону у Позивачки були проблеми зі шкірою обличчя, а саме пігментні плями, за ціною 21 700 грн. 00 коп. На пропозицію покупки косметики Позивачка повідомила, що в неї відсутні такі кошти, тоді Позивачеві запропонувати, враховуючи, що у неї незабаром день народження надати товар в безвідсотковий кредит. Позивачку також повідомили про те, що зараз у салоні як раз присутній працівник «АльфаБанку» тому даний кредит безперешкодно та миттєво можливо оформити. На що Позивачка повідомила, що в неї вже є кредит у даному банку. Незважаючи на це працівники СПА-салону запропонували Позивачці зробити до дня народження подарунок та надати безвідсотковий кредит без участі банківської установи. Однією з умов надання Позивачу косметичного набору було підписання певних документів, які могли б підтвердити факт отримання у косметичному салоні косметичних засобів, та які, за повідомленням працівників косметичного салону, не являються дійсними без здійснення попереднього платежу (першого внеску у розмірі 3000 грн.) та не несуть ніяких правових наслідків.

Відповідач зазначає, що спочатку вирішила, що не буде придбавати дану продукцію так як дана сума коштів для неї є надто великою. Потім її працівники салону пригостили чаєм після якого Відповідача розслабило в неї зашуміло в голові то вона погодилася на покупку. Також Позивачку просили надати 10 (десять) номерів телефонів своїх знайомих. Відповідач вказує, що зайшла в СПА-салон, а попала в магазин який продає товар.

Наголошено, що не маючи наміру придбати косметичний набір, 17.07.2015 р. перебуваючи у СПА-салоні між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу № ТЛ 0807.

Вказано, що згідно Договору, перший платіж по договору сплачується покупцем в день підписання договору. Відповідач зазначає, що в день свого народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 р.) вона знову прийшла до СПА-салону сплатила перший внесок у розмірі 3000 грн., підписала акт прийому-передачі товару та отримала косметичний набір. Наголошує, що в порушення умов договору перший платіж Відповідачем було сплачено через п`ять днів після підписання договору.

Як вбачається із Переліку № 1 до Договору від 22.07 2015 р., Відповідачеві було передано косметичний набір для догляду за шкірою обличчя під товарним знаком "Diamond Treasures'' замість косметичного набору для догляду за шкірою обличчя під товарним знаком "Desheli" як передбачено Договором від 17.06 2015 р.

Наголошує, що Відповідачем не надано Позивачеві сертифікат якості товару, в Договорі також не встановлений гарантійний строк товару та не зазначена кількість товару, товар переданий іншої торгової марки, не зазначено місце виробництва товару та не вказано термін його зберігання. У даного товару відсутній і санітарно-епідеміологічний висновок. На товарі відсутня доступна та достовірна інформація про його. Вважає, що продукція не відповідає вимогам чинного законодавства як і договір купівлі-продажу.

В обґрунтування доводів зазначає, що укладаючи договір купівлі-продажу від 17.07 2015 року, Відповідач була введена в оману щодо його істотних умов, внаслідок недобросовісної підприємницької діяльності Позивача, а тому даний договір має ознаки недійсності і відповідно не має створювати жодних юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Такий правочин не може бути підставою стягнення коштів з відповідача на користь позивача. Наголосила, що вона не єдина, хто постраждав від нечесної підприємницької діяльності Позивача.

Посилаючись на викладені доводи в обґрунтування заперечень проти позовної заяви, Відповідач у поданому Відзиві просить суд: 1) застосувати строки позовної давності і наслідки їх спливу до вимог загалом в су мі: 11 705,00 грн. та відмовити в цій частині Позивачу у задоволені вимог (як окрема самостійна підстава відмови у задоволені позовних вимог). 2) відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на ознаки недійсності правочину та те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Суду додатково пояснила, що мала пігментні плями на обличчі, та звернулась до Позивача, придбала косметичний набір, ходила до салону на процедури, які виявились платними, однак нічого не допомогло, тому вона вирішила не платити за косметичний набір.

Суд, вислухавши Вступне слово сторін, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, 17 липня 2015 року, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , надалі - Продавець, та гр. ОСОБА_1 , надалі - Покупець, уклали Договір купівлі-продажу № ТЛ 0807.

Відповідно до п.1.1. Договору купівлі-продажу - у відповідності до даного Договору Покупець зобов`язується передати у власність Покупцеві набір косметичний під товарним знаком «Desheli», надалі іменований «Товар», в асортименті та кількості встановлених Договором, що визначаються в Переліку № Т1 (сертифікації), а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар згідно Акту приймання передачі Товару та сплатити за нього визначену Договором грошову суму (ціну).

Відповідно до п.1.2. Договору купівлі-продажу - асортимент, перелік та кількість складових Товару визначаються в Переліку №1 (специфікації), що являється невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.2.1. Договору купівлі-продажу - право власності на Товар переходить від Продавця Покупцеві, після підписання Акта приймання-передачі Товару.

Відповідно до п.2.2. Договору купівлі-продажу - при передачі Товару, Сторони складають та підписують Акт приймання-передачі Товару, згідно Переліку №1 (специфікації). Одночасно Продавець передає Покупцеві документи, що підтверджують якість і безпечність придбаного Товару, надає необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про Товар в супровідній документації, що додаються до продукції, наочні формі, що доводиться до Покупця.

Відповідно до п.2.3. Договору купівлі-продажу - зобов`язання Продавця по передачі Товару вважаються виконаними в момент передачі Товару в розпорядження Покупцеві згідно Акту приймання-передачі Товару та підписання даного Договору.

Пунктом 3.1. Договору купівлі-продажу визначено, що якість переданого Продавцем Покупцю Товару відповідає встановленим норма та вимогам чинного законодавства України, що підтверджують надані Покупцю документи про належну якість та безпеку Товару.

Згідно до п.5.1. Договору купівлі-продажу - ціна Товару складає 21700 гривень. Оплата здійснюється єдино разовим платежем або частинами, у випадку оплати Покупцем Товару, згідно п.5.2. цього Договору. Послуги (комісію) Банку у разі перерахування коштів через касу Банку оплачує Покупець.

Згідно до п.5.2. Договору купівлі-продажу - Покупець оплачує Товар частинами наступним чином: Покупець вносить перший платіж (завдаток) в касу Продавця в розмірі 3000 гривень.

А згідно до п.5.3. Договору купівлі-продажу - залишок вартості Товару в розмірі 18700 гривень Покупець сплачує Продавцю рівними платежами в сумі 1168,75 грн. протягом 16 місяців.

Згідно до п.5.4. Договору купівлі-продажу - оплата здійснюється не пізніше 22 числа кожного місяця.

Згідно до п.5.5. Договору купівлі-продажу - Покупець повністю розраховується за Товар не пізніше 22.11.2016 року.

В матеріалах справи міститься Акт приймання-передачі Товару, складений 22 липня 2015 року до Договору купівлі-продажу №ТЛ 0807 від 22.07.2015 року, відповідно до якого Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , з однієї сторони та ОСОБА_1 , склали цей Акт на виконання вимог Договору купівлі-продажу Продавець передав Покупцю, а Покупець прийняв наступний Товар - косметичний набір для догляду за шкірою обличчя Diamond Treasures (в комплекції) в кількості 1 шт., загальною вартістю 21700 грн.

Згідно п.9 Акту приймання-передачі Товару, претензій щодо переданого Товару і по виконанню умов Договору купівлі-продажу у Покупця немає.

18 квітня 2016 року на адресу відповідача ОСОБА_1 повторно направлено претензію та повідомлено, що станом на 18.04.2016 року остання має заборгованість на загальну суму 16380 грн. та запропоновано погасити борг.

Згідно долучених до матеріалів справи Товарних чеків від 22.07.2015 року, 31.08.2015 року, 29.09.2015 року, 07.10.2015 року - ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 за Косметичний набір «Desheli» грошові кошти в загальній сумі5320 грн. Залишок складає 16380 грн. (21700 грн. (ціна Товару згідно Договору) - 5320 грн. (сума сплачена) = 16380 гр.).

Станом на день розгляду справи заборгованість за договором купівлі-продажу № ТЛ 0807 у розмірі 16380 грн. відповідачем не сплачена.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст. 11 ЦК України. Однією з встановлених ч. 2 ст.11ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

Згідно із вимогами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст.525ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, за якими відповідач взяв на себе обов`язок сплатити позивачу суму забезпечувального платежу (завдатку) в подвійному розмірі, у разі порушення умов договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є розірвання договору та відшкодування збитків.

Частина 1 статті 611 ЦК України встановлює правові наслідки порушення зобов`язання, відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, таким наслідком може бути припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно із вимогами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, відповідно до якого це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із вимогами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Купівля-продажу майна відноситься до договірних зобов`язань та відповідно регулюється правилами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу та повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 615ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язань.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими виходячи з того, що позивач всі передбачені договором умови виконав в повному обсязі, відповідач укладав договір купівлі-продажу та прийняла товар і зобов`язувалась його оплатити у відповідності до норм договору, тому, відповідач мав можливість виконати умови договору і оплатити кошти позивачу, але без поважних причин цього не зробив. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову. З відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором купівлі-продажу

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства вбачається, що обов`язок доказування покладається не тільки на сторону позивача, а й на відповідача, який заявляє свої доводи стосовно обставин справи.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором купівлі-продажу у добровільному порядку, а також про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Суд критично оцінює доводи Відповідача викладені у Відзиві на позовну заяву. Договір купівлі-продажу № ТЛ 0807 від 17 липня 2015 року не визнаний недійсним, доказів цього суду не надано, та судом не здобуто. Крім того, Відповідач виконувала умови договору, та здійснювала платежі в рахунок погашення боргу.

Таким чином, суд, виходячи із вищезазначеного та керуючись положенням ч.6 ст.81 ЦПК України, за яким доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, приходить до висновку, що Відповідачем не доведено належними, допустими, достовірними та достатніми доказами факт навмисного введення її в оману Позивачем при укладенні договору купівлі-продажу №ТЛ 0807 від 17.07.2015 року.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо вимог про застосування троку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

За приписами статті 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті256,257 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Посилання Відповідача про застосування строку позовної давності суд оцінює критично. Строк дії договору до 22.11.2016 року, а отже строк позовної давності спливає 22.11.2019 року. Згідно штемпелю на конверті, позивачем надіслано позовну заяву 09.08.2019 року, тобто, позивач звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 629, 655, 656, 662, 663, 693 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_2 ) заборгованість за договором купівлі продажу № ТЛ 0807 від 17 липня 2015 року в розмірі 16380 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: