Справа № 638/2539/20
Провадження № 2-з/638/178/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року Дзержинський районний суд міста Харкова

в складі головуючого судді Штих Т.В.

при секретарі Дзюба Є.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання прилюдних торгів та їх результатів недійсними в порядку розгляду заяви про забезпечення позову, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ПВ ОСОБА_4 , ДП «Сетам», ОСОБА_2 , в якій просить визнати недійсним протокол проведення електронних торгів № 464468 від 06.02.2020, проведених за допомогою Системи електронних торгів арештованим мацном, з реалізації майна автомобіля Mitsubishi L200 2477 (2008 року випуску), реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за ОСОБА_3 .. Визнати недійсним акт проведення електронних торгів від 10.02.2020, складений приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № 643/10382/18 виданого 20.02.2019 щодо реалізації автомобіля Mitsubishi L200 2477 (2008 року випуску), реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за ОСОБА_3 ..

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 чи іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження рухомого майна, а саме: автомобіля Mitsubishi L200 2477 (2008 року випуску), реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 12.11.2019 ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за договором позики, з метою забезпечення позову було заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження та реалізації будь-яким способом зазначеного автомобіля. Однак, 18.02.2020 під час судового засідання у вищезазначеній цивільній справі, їй стало відомо, що автомобіль вибув із власності ОСОБА_3 через його реалізацію у виконавчому провадженні № 59744371 та його відчуження 06.02.2020 на публічних торгах. Переможець публічних торгів, ОСОБА_2 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що необхідність у забезпеченні позову відпала, адже за рахунок майна, на яке діяла заборона було задоволено вимоги ОСОБА_6 через реалізацію його у виконавчому провадженні № 59744371 та його відчуження 06.02.2020 на публічних торгах. Беручи до уваги те, що заходи забезпечення, вжиті ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.11.2019 можуть бути скасовані і спірне майно може бути відчужене третім особам з метою уникнення від виконання судового рішення по цивільній справі про визнання прилюдних торгів та їх результатів недійсними, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим його виконання.

Перевіривши матеріали наданої заяву, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ч.3 ст. 150 ЦПК України вимагає щоб види забезпечення позову були співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.06 № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

За змістом позовної заяви вбачається про оспорювання позивачем ОСОБА_1 електронних торгів з продажу автомобіля. Проте, крім обставин, викладених у заяві про забезпечення позову, інших доказів чи обґрунтування доводів про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення, заявником суду не надано. Зі змісту заяви реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду з урахуванням змісту позовних вимог, не вбачається.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд не може визнати застосування забезпечення позову у даному випадку законним та доцільним, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст.149,150 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Дзержинського районного суду м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя: Т.В. Штих