Єдиний унікальний номер 236/5338/19
Номер провадження 22-ц/804/1308/20
Головуючий у 1 інстанції Саржевська І.В. Єдиний унікальний номер 236/5338/19
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1308/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Хейло Я.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Краснолиманського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2020 року цивільну справу №236/5338/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, (головуючий у 1 інстанції суддя Саржевська І.В.)

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування скарги посилається на порушення норм процесуального права. Зазначає, що суд, повертаючи позов з підстав його невідповідності вимогам ст.185 ЦПК України, а саме ненадання доказів не врахував, що позивачем надано документи на підтвердження заявлених нею вимог. Таким чином, зазначав, що нею не надано доказів на підтвердження своїх вимог, суд фактично надав оцінку доказам на стадії вирішення питання про відкриття провадження, а не за наслідками розгляду справи, що є порушенням ст. 89 ЦПК України. Крім того, позивач була найманим працівником на підприємстві відповідача, та надала до суду ті документи, які їй надав роботодавець.

Ухвалою Донецького апеляційного суду 30 березня від 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 368 та ч.ч.2, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про повернення заяви, розгляд якої відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України здійснюється без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), то відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК).

Частиною 1 ст. 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно із ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування вимог до позовної заяви надала копію трудової книжки, копію наказу про звільнення з підприємства відповідача, копії розрахункових листків за березень-липень 2017 року, розрахунок розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по липень 2017 року, а також довідку щодо розмір заборгованості по заробітній платі, розрахунок оплати середньої заробітної плати (вихідної допомоги), довідку-розрахунок невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення, розрахунок оплати відпустки, повідомлення щодо вивільнення, наказ відповідача про встановлення простою, наказ відповідача про перепорядкування працівників у зв`язку з реорганізацією, копії табелів обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 січня 2020 року позовна заява визнана такою, що не відповідає вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України, а саме: позивачем не надано доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме копій журналів виходу на підприємство працівників під час простою, тощо. Тому з цих підстав позов залишено без руху і надано строк для усунення недоліків не більше п`яти днів з дня отримання даної ухвали. Тому з цих підстав позов залишено без руху і надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали.

Оскільки позивач зареєстрований та мешкає у смт. Родакове, тобто на тимчасово непідконтрольній Україні території, копію зазначеної ухвали було направлено на зазначену позивачем електрону пошту, а також розміщено відповідне оголошення на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу в Єдиному державному реєстрі судових рішень

Ухвалою від 07 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто з тих підстав, що позивачем не було усунуто недоліки заяви, зазначені в ухвалі від 02.01.2020 року.

Проте такий висновок суду першої інстанції зроблений передчасно, без належної перевірки всіх обставин, що мають суттєве значення для справи.

Ухвалою суду першої інстанції від 02 січня 2020 року на позивача покладалося обов`язок щодо надання певних доказів на підтвердження заявлених нею позовних вимог, та не зазначено наявності будь-яких інших порушень вимог ст.175, 177 ЦПК України.

Але не можна визнати обґрунтованим посилання суду як на підставу повернення позовної заяви не надання доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, та доказів, які не можуть бути надані разом з позовною заявою, оскільки за змістом ч.6 ст.95 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати оригінал письмового доказу. Крім того, убачається, що ОСОБА_1 до позовної заяви до суду першої інстанції на підтвердження заявлених вимог надано пакет документів (у тому числі копій табелів обліку робочого часу, розрахункових листів тощо) якій остання вважала достатнім для розгляду справи по суті.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Крім того, вбачається, що позивач під час подання позову знаходилась на території, що тимчасово не контролюється органами державної влади України, де і знаходиться на сьогоднішній день, що обмежує її можливості у наданні доказів. Також позивачем у апеляційній скарзі слушно зазначено, що вона як найманий працівник підприємства відповідача немає змоги надати певні документи.

Таким чином, при розгляді питання про відкриття провадження по справі, судом фактично не з`ясовувалась відповідність позову вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, а питання щодо обґрунтованості позову не може вирішуватися на стадії подання позовної заяви. Зазначені в ухвалі суду недоліки позовної заяви не є недоліками, які перешкоджають розгляду справи по суті та не усунення яких в розумінні ст..185 ЦПК України є підставою для повернення заяви.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Судом не враховано пункт 36 рішення Європейського суду з прав людини «Голдер проти Сполученого Королівства», оскільки суд не здійснив остаточного вирішення справи через заявлений ним брак компетенції. Згідно пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини «Кутіч проти Харватії» право на доступ до суду включає не тільки право ініціювати судове провадження, але й право одержати вирішення справи судом. Відсутність вирішення судом справи становить порушення права на доступ до суду (пункт 31 рішення у справі «Ганчі проти Італії»).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Таким чином, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, а у подальшому визнаючи її неподаною та повертаючи її позивачеві, не вирішив остаточно справу, чим порушив право на доступ до суду, передбачене ст. 6 Конвенції.

Оскільки суд першої інстанції порушив порядок встановлений для вирішення питання, визнав неподаною та повернув заяву без з`ясування належним чином усіх обставин, які мають значення по справі, що призвело до помилкового вирішення питання про повернення позовної заяви на підставі частини 3 ст. 185 ЦПК України, то за таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 382, 383 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Краснолиманського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2020 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.М.Біляєва

Я.В. Хейло