Дата документу 24.03.2020 Справа № 335/7306/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/935/20 Головуючий у 1-й інстанції: Калюжна В.В.
Є.У.№ 335/7306/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар Волчанова І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору банківського рахунку, в обґрунтування якого зазначив, що 27.02.2006 сторони уклали договір №SAMDN173, за яким Банк відкрив банківський картковий рахунок, видав картку Visa «Універсальна» № НОМЕР_1 . За умовами договору відповідач зобов`язався зберігати кошти позивача, здійснювати для нього розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Того ж дня Банк в межах договору установив кредитний ліміт на суму 500 грн., який в подальшому збільшив до 8 000 грн. Крім кредитних коштів на рахунку зберігалися належні позивачеві кошти у сумі 2190 грн., а всього на картковому рахунку знаходились грошові кошти позивача у сумі 10 190 грн.

21.10.2014 з рахунку позивача без його згоди здійснено несанкціоноване списання коштів на загальну суму 10 146,16 грн., про що останній повідомив банк та правоохоронні органи. За результатами розгляду його заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004681 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Судовим рішенням від 22.12.2015, яке набрало законної сили 10.03.2016, з Банку на його користь були стягнуті грошові кошти у розмірі 2190 грн. та пеню у розмірі 567,21 грн. Іншим судовим рішенням з Банку на його користь на підставі ст.625 ЦК України стягнуто 3% річних та інфляційні втрати на загальну суму 2 135, 47 грн.

Кредитні кошти на суму 7 956,16 грн. на його картковому рахунку Банком не відновлені, останній безпідставно нараховує на них відсотки та штрафні санкції та станом на 03.07.2019 сума заборгованості складає 366 482,7 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд на підставі ст. 651 ЦК України розірвати вищевказаний договір, починаючи з 03.07.2019, оскільки банк завдав йому шкоди, внаслідок якої він значною мірою позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2019 року позов задоволено.

Розірвано договір, укладений 27.02.2006 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк» № samdn НОМЕР_2 з 03.07.2019 року.

Стягнуто з ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом не надано належної оцінки доводам відповідача щодо недоведеності позову, а також те, що грошові кошти, які знаходились на кредитному рахунку позивача не є його власністю, а є власністю саме банку, тому висновок суду про те, що позивач був позбавлений права власності на грошові кошти - є помилковим.

Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані позивачем 21 лютого 2020 року. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду першої інстанції вказаним вище вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, для розірвання договору банківського рахунку, оскільки внаслідок несанкціонованого списання з карткового рахунку споживача грошових коштів і відмови банку відновити становище, що існувало до цієї події, Банк всупереч судовому рішенню, яким встановлені вказані факти, продовжує нарахування відсотків на кредитний ліміт, пені та штрафів, що призводить до додаткових фінансових обтяжень позивача.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За вимогами ч. 2, 3 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Відповідно до вимог статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно з ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 27.02.2006 сторони уклали договір №SAMDN173, за умовами якого Банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 банківський картковий рахунок, видав картку Visa «Універсальна» № НОМЕР_1 . За умовами цього договору Банк зобов`язався зберігати кошти клієнта, здійснювати для нього розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (а.с. 12).

21.10.2014 з вищевказаного рахунку без згоди ОСОБА_1 здійснено списання коштів на загальну суму 10146,16 грн., що вимусило останнього звернутися до Банку із заявою щодо несанкціонованого списання грошових коштів.

Крім цього, 22.10.2014 ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського РВ УМВС України в Запорізькій області із заявою щодо заволодіння шахрайським способом належними йому грошовими коштами, за результатами розгляду якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004681 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2015 позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів задоволено частково, стягнуто з Банку на користь клієнта грошові кошти у розмірі 2190 грн., пеню 567,21 грн.(а.с. 15-26).

Рішенням цього ж суду від 13.11.2018 з Банку на користь ОСОБА_1 стягнуто 3% річних у розмірі 197,1 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 938,37 грн., а всього: 2 135,47 грн. Відмовлено у частині задоволення позовних вимог про стягнення коштів у розмірі 7 956,16 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,0 гривень, стягнення пені за період з 22.10.2014 по 21.10.2017 в розмірі 8 716,20 грн., пені за період з 08.07.2015 по 21.10.2017 в розмірі 1 830,84 грн., 3% річних за період з 22.10.2014 по 21.10.2017 в розмірі 711,75 грн., інфляційних витрат за період з 22.10.2014 по 21.10.2017 в розмірі 8 051,63 грн. (а.с. 42-48).

Відповідно до пункту 8 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 р. № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно статті 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно пунктам 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 30.04.2010 № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно ж до ст. 37 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» подібні обставини призводять до виникнення у банку обов`язку щодо відновлення тієї самої суми коштів, яку несанкціоновано переказано відповідачем.

Параграфом 1 розділу 72 Цивільного кодексу (ст. ст. 1066, 1068, 1069, 1071) за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України»).

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ст. 651 ЦК України).

Закон України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Кредитна лінія - вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит. Споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

В постанові Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Отже, встановивши, що порушені права позивача на час вирішення справи по суті так і не були відновлені, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання договору про відкриття банківського рахунку.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що грошові кошти, які знаходились на кредитному рахунку позивача, належать банку, а тому шкоди позивачу завдано не було, спростовуються рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2015.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2019 у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 25 березня 2020 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська