Справа № 755/337/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, який виданий Деснянським районним судом м. Києва від 19.12.2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , 202 року народження та ОСОБА_5 , 2004 року народження, з існуючого способу та розміру - 1/3 частина заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.12.2018 і до досягнення дітьми повноліття, та встановити розмір аліментів 4 000,00 грн., щомісячно, на кожну дитину, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

З травня 2001 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. За час спільного проживання у них народилися дві доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З травня 2017 року позивач та відповідач не проживають однією сім`єю. Діти проживають разом із позивачем. Деснянським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання двох дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину з 17 грудня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. Однак ОСОБА_2 , сплачує аліменти не регулярно та не надає звіт про його доходи на запит працівника відділу виконавчої служби. Враховуючи рівень витрат в м. Києві, позивач вважає, що суму у розмірі 1500,00 гривень, яку відповідач сплачує щомісячно, недостатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

10 лютого 2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог та повідомляє наступне. Щодо тверджень позивача, що відповідачем не регулярно сплачуються аліменти, то відповідач зазначає, що ним постійно перераховуються кошти на депозитний рахунок виконавчої служби та з наданих квитанцій можна встановити, що розмір перерахованих коштів становить більше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину. Також, відповідач повідомляє, що позивач перешкоджає йому зустрічатися з дітьми, забороняє дітям спілкуватися з батьком таким чином, посилання позивача на те, що відповідач нібито не бере участі в житті дітей, окрім сплати аліментів є хибними.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в задоволені позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року відкрито провадження по справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Суд вислухавши пояснення позивача, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного висновку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Судом встановлено, що судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 19.12.2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , 202 року народження та ОСОБА_5 , 2004 року народження, з існуючого способу та розміру - 1/3 частина заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.12.2018 року і до досягнення дітьми повноліття

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Виходячи з положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, статтею 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.

Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

При цьому, частиною 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.4 ст. 183 СК України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, ви значений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів.

В судовому засіданні з пояснень позивача та письмових доказів встановлено, що відповідач працює в ТОВ «ЄІС» головним директором та отримує заробітну плату в розмірі 4427 грн. 50 коп., з якої і сплачує аліменти. Твердження позивача, що відповідач сплачує аліменти не регулярно не підтверджено жодним належним доказом. Наполягаючи на позові позивач пояснила, що відповідач є власником нерухомого та рухомого майна та витрачає кошти на його утримання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно є власником нерухомого майна, власником якого він став ще до моменту стягнення аліментів на дітей, що не свідчить про зміну його майнового стану.

Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів батько дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища матері може бути підставою для її вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки).

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13).

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено належними доказами, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, погіршився стан здоров`я позивача, змінилось матеріальне становище її або відповідача, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 СК України, є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв`язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 150, 180-184, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено23.03.2020 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.О. Яровенко