Справа №173/210/20
Провадження №2-о/173/27/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді - Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Представників заінтересованих осіб - Волкова В.В., Середи С.В

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами окремого провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа: Верхньодніпровський районний відділ Державної міграційної служби та Боровківська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне,-

ВСТАНОВИВ:

06.02.2020 року до суду звернулася заявник ОСОБА_1 , з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Верхньодніпровський районний відділ Державної міграційної служби та Боровківська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до за правилами окремого провадження з викликом сторін на 19.03.2020 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

У судовому засіданні 19.03.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно заявлених вимог заявниця просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт її постійного проживання в селі Вільні Хутори верхньодніпровського району Дніпропетровської області в період з 1990 року по теперішній час, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року та станом 13 листопада 1991 року.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилається на наступне: вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Її дівоче прізвище ОСОБА_2 .

Вона проживала в АДРЕСА_1 до 21 липня 1987 року.

21.07.1987 року вона знялась з реєстрації в зв`язку з вибуттям за адресою: АДРЕСА_2 . за вказаною адресою вона не зареєструвалась та не проживала..

Паспорт громадянина СРСР вона втратила при переїзді. До 1990 року вона проживала на залізничній станції «Правда».

З 1990 року і поданий час проживає без реєстрації на території Верхньодніпровського району в с. Вільні Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Останнім часом вона проживає по АДРЕСА_3 .

Через різке погіршення стану здоров`я 06.09.2019 року вона була госпіталізована до КП «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтізіатрія» Дніпропетровської обласної ради» з діагнозом: метатуберкульозний деформуючий спондиліт поперекового відділу хребта, больовий синдром, профілактика рецидиву».

З метою відновлення втрачених документів вона звернулась до Верхньодніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, де їй відмовили у отриманні свідоцтва про народження, посилаючись на відсутність паспорта.

З метою отримання паспорта вона звернулась до територіального органу державної міграційної служби України, де їй було відмовлено у видачі паспорта, посилаючись на не встановлення її належності до громадянства України та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту проживання на території України станом на 1991 рік, що й стало підставою звернення до суду.

В судове засідання заявниця не з`явилась подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі.

Заінтересована особа, представник Державної міграційної служби України Верхньодніпровський відділ Державної міграційної служби України в судовому засіданні щодо встановлення даного факту покладався на розсуд суду при доведеності його доказами.

Заінтересована особа, представник Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, пояснивши, що гр. ОСОБА_1 з`явилась на території Боровківської сільської ради в 1990 році. Проживала в с. Вільні Хутори, офіційно ніде не працювала. На життя заробляла тим, що працювала у людей. З часу її появи на території ради заявниця будь-яких документів не мала. На даний час необхідно вирішити питання щодо влаштування її до державного закладу. Оскільки в силу віку та стану здоров`я заявниця самостійно не має можливості себе обслуговувати. Але для цього необхідно отримати документи, що посвідчують її особу.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову (заяви) є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом (заяви), права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених чи невизнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши учасників розгляду справи, свідків, з`ясувавши зміст заявленої вимоги вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як передбачено п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31 березня 1995 року № 5 з наступними змінами.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не встановлено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений документ який посвідчує факт, що має юридичне значення.

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , ( дівоче прізвище ОСОБА_2 ) , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала в АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 липня 1987 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.07.1987 року заявниця знялась з реєстрації в зв`язку з вибуттям за адресою: АДРЕСА_2 . за в казаною адресою вона не зареєструвалась та не проживала, що підтверджується копією картки прописки форми А.

За доводами заявниці паспорт громадянина СРСР вона втратила при переїзді. До 1990 року вона проживала на залізничній станції «Правда».

З 1990 року і поданий час проживає без реєстрації на території Верхньодніпровського району в с. Вільні Хутори Дніпропетровської області. Останнім часом вона проживає по АДРЕСА_3 .

Факт проживання заявниці в с. Вільні Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Так свідок ОСОБА_3 ,. в судовому засіданні пояснила, що вона працює в КП «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтізіатрія» Дніпропетровської обласної ради». З 1994 року заявниця ОСОБА_1 ,, періодично проходить лікування у даному закладі. На даний час остання також проходить лікування. Також зі слів матері відомо, що ОСОБА_1 , з`явилась на території села Вільні Хутори з 1990 року. Вона часто приходила до матері заявниці та спілкувалась з нею. ОСОБА_1 ,. ніде не працювала, а допомагала людям. Спочатку вона жила із співмешканцем. Потім допомагала доглядати жінку похилого віку, на прізвище ОСОБА_5 , та проживала з нею. На даний час проживає одна.

Свідок ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснила, що вона знає ОСОБА_1 . Остання проживає в с. Вільні Хутори з 1990 року по даний час. ОСОБА_1 ,. ніде не працювала. З`явилась вона в селі із співмешканцем та проживала у будинку, який на той час пустував і господар якого пустив їх туди пожити. Потім співмешканець помер і заявниця пішла жити до ОСОБА_5 , де доглядала жінку похилого віку. Це було на іншому кінці села. Потім знову почала проживати неподалік від неї. Часто приходила до неї просила хліба і води. Вона їй давала хліба, воду, інколи годувала її. Також інші жителі надавали ОСОБА_1 , посильну допомогу. З 1990 року ОСОБА_1 , нікуди із села не виїздила.

Факт проживання заявниці в с. Вільні Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області підтверджується також довідкою Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області № 42 від 14.01.2020 року. Згідно якої зазначається, що ОСОБА_1 ,. проживає в с. Вільні Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області з 1990 року по теперішній час. На даний час проживає без реєстрації по АДРЕСА_3 .

Аналогічні відомості зазначені в акті депутата Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року.

Згідно записів в амбулаторній медичні картці на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що остання почала звертатись за наданням медичної допомоги до Боровківської амбулаторії загальної медицини з 27 березня 1990 року, що також підтверджує факт проживання заявниці на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області станом на 24.08.1990 року.

Оцінюючи всі надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 , на території України, а саме в с. Вільні Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, з 1990 і даний час, в тому числі і станом на 24.08.1991 року. Так як підтверджено документально, що заявниця народилась та до 1987 року проживала в м. Кам`янське (раніше Дніпродзержинськ). А починаючи з березня місяця 1991 року і по теперішній заявниця проживає на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в с. Вільні Хутори.

Враховуючи, що заявниця з народження проживала на території Української РСР, нікуди не виїздила, і на час проголошення незалежності України також проживала на території України, відповідно заявниця відповідно до положень ЗУ «Про громадянство» є громадянкою України . Крім того відсутність у заявниці документів, що посвідчують її особу, в 1990 році було перешкодою виїзду її на територію іншої держави (союзної республіки) та повернення до України. Оскільки заявниця на той час була повнолітньою особою і могла покинути територію держави лише при наявності паспорта.

Даний факт потрібний заявниці для отримання паспорта. В іншому порядку заявниця не має можливості підтвердити даний факт, так як всі інші документи, що посвідчують її особу у заявниці не збереглися, а отримати їх у відповідних органах заявниця не має можливості із-за відсутності документа, що посвідчує її особу.

Встановлення факту проживання заявниці на території України має юридичне значення, так як з його встановленням у заявниці виникає право на отримання громадянства, та документів, що посвідчують її особу.

Встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання всіма органами та посадовими особами, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 293 315-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Вимоги за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа: Верхньодніпровський районний відділ Державної міграційної служби та Боровківська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Дніпродзержинська (Кам`янське) Дніпропетровської області, проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 , постійно проживала в с. Вільні Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області з 1990 року по теперішній час, в тому числі і станом 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 25.03.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 25.03.2020 року

Оприлюднене 25.03.2020 року

Рішення набрало законної сили 25.04.2020 року