УХВАЛА

23 березня 2020 року

м. Київ

справа № 289/36/17

провадження № 61-7470св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя - доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року в складі судді Свінцицького Л. В. та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року в складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням уточнених позовних вимог просив поділити спільну сумісну власність подружжя - автомобіль ВАЗ-210430-20, виділивши його у власність відповідача із виплатою йому компенсації вартості Ѕ частини в спільній сумісній власності подружжя, а саме 30 209 грн, а також поділити господарство - дві корови та два коня, виділивши йому два коня, а відповідачу дві корови.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано автомобіль «ВАЗ-210430-20», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля «ВАЗ-210430-20», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину цього автомобіля.

Виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль «ВАЗ-210430-20», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 209 грн компенсації за частку автомобіля та 640 гривень судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля за кожним, виділення ОСОБА_2 у власність автомобіль ВАЗ-210430-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у їх задоволенні. В решті рішення залишено без змін.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року, рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

09 лютого 2018 року справу № 289/36/17 передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, справу слід призначити до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Враховуючи категорію і складність справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Керуючись статтями 34, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук