Дата документу 24.03.2020
Справа № 334/557/20
Провадження № 2/334/2074/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 березня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

при секретарі Бараш Ю.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, в якому вказав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 23.10.1999 року Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою, р.№ 4-1438.

У даному житловому приміщенні зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 колишня дружина та ОСОБА_3 дочка, які за місцем реєстрації не проживають з 2017 року, що підтверджується актом від 24.01.2020 року.

З часу вибуття і по теперішній час відповідачі за місцем реєстрації не перебувають, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у квартирі не мають.

Реєстрація відповідачів у вказаному будинку перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном.

Позивач позбавлений можливості оформити державну субсидію.

Позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про слухання справи без її участі, на фіксуванні процесу технічними засобами не наполягає, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не зверталися. Відзиву на позовну заяву не надали.

У зв`язку з відсутністю відповідачів у судовому засіданні, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст. 280-284 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 23.10.1999 року Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою, р.№ 4-1438.

Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06.02.2020 року № 01-71/1278 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 30.12.1999 року по теперішній час.

Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06.02.2020 року № 01-71/1277 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 27.04.2013 року по теперішній час.

Відповідачі є колишніми членами сім`ї власника житлового будинку: ОСОБА_2 колишня дружина та ОСОБА_3 дочка.

Актом комісії від 24.01.2020 року щодо перевірки житлового будинку АДРЕСА_1 на предмет проживання в неї осіб встановила, що за вищевказаною адресою зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які з 2017 року не мешкають у вищезазначеному будинку.

З часу вибуття і по теперішній час відповідачі за місцем реєстрації не перебувають, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у квартирі не мають.

Реєстрація відповідачів у вказаному будинку перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

З`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають у будинку понад один рік, не несуть жодних обов`язків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймають участі у поточних витратах на утримання квартири, усі витрати, пов`язані з утриманням житла, несе позивач.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України).

В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Враховуючи, що відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали, в даному будинку не проживають без поважних причин, не несуть обов`язків щодо утримання будинку, та залишаються зареєстрованими в ньому, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за відповідачів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування житловим будинком, оскільки понад 1 рік не проживають в ньому без поважних причин, не користуються ним, не цікавляться спірним приміщенням та намірів щодо користування житлом, на протязі тривалого часу, не виявляють.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 77-79, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦПК України, ст. ст.9, 156 ЖК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перешкоди у користуванні власність.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ісаков Д.О.