Справа № 279/2863/18
Номер рядка звіту 51
номер провадження 2/279/29/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2020 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого- судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., за участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Коростенської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, зазначивши, що вона з ОСОБА_3 перебувала у шлюбі, який розірваний за рішенням суду у 2012 році, мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не цікавиться життям дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, ухиляється від сплати аліментів, не спілкується з сином та не виявляє інтересу до його виховання, не створює умов для отримання дитиною освіти та повноцінного розвитку, написав нотаріально засвідчену заяву в якій відмовився від батьківських прав відносно свого сина, тобто повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Дитина проживає з нею та її новим чоловіком ОСОБА_6 , який фактично замінив дитині рідного батька, хлопчик називає його татом, а рідного батька вважає чужим дядею, оскільки фактично не знає його. Вона з чоловіком піклуються про сина, виховують і утримують його, забезпечують усім належним. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вирішити питання щодо стягнення понесених нею судових витрат.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові та запереченнях на відзив. Доповнили, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх обов`язків, як батька, вихованням сина не займається з 2012 року, ухиляється від утримання дитини, не цікавиться його життям, здоров`ям та досягненнями, хоча перешкод йому в цьому ніхто не чинить, вводить суд в оману, що ніби то позивач його примушувала написати заяву-відмову від дитини. Поки не було пред`явлено позову до суду про позбавлення батьківських прав, відповідач будь-яких обов`язків стосовно сина не виконував, не намагався зустрітися з дитиною. Дитина не знає рідного батька і не бажає з ним зустрічатися, вважає своїм батьком - вітчима, який опікується ним та бере активну участь у його житті.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 позов не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просили у його задоволенні відмовити за безпідставністю. Пояснили, що відповідач бажає спілкуватись з сином і приймати участь у його вихованні. Він дійсно тривалий час не спілкувався з сином, оскільки тяжко хворів - був прикутим до ліжка, потребував сторонньої допомоги, внаслідок чого отримав інвалідність, мав матеріальні труднощі, оскільки не працював, та неприязні стосунки із позивачем після розірвання шлюбу, яка в подальшому створила нову сім`ю. Матеріально намагався допомагати дитині, однак позивач його коштів не приймала. Заяву про відмову від сина написав під тиском позивача, яка шантажувала його, і не бажала виписуватися із його житла. Проконсультувавшись у юриста та довідавшись, що така заява не буде мати ніякого юридичного значення, він підписав її, а позивач одразу ж знялась з реєстрації. В даний час у нього дійсно складні стосунки із сином, та він намагається не травмувати його, не наполягає на їх зустрічах, оскільки дитина налаштована негативно до нього. Він відкрив на ім`я сина рахунок в банку, цікавиться його досягненнями у школі, з нього за рішенням суду вирішено стягувати аліменти, які він не заперечує сплачувати на утримання сина.

Представник третьої особи: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області Стек О.В. при прийнятті рішення у справі покладається на розсуд суду. Вказала, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 готувався на підставі документів, яка надала позивач. Після звернення до органу опіки та піклування ОСОБА_3 з приводу встановлення відповідних годин спілкування з дитиною, було прийнято рішення щодо надання права батьку зустрічатися з дитиною в присутності матері, та практичного психолога навального заходу.

Свідок ОСОБА_6 (чоловік позивача) свідчив про те, що він являється вітчимом ОСОБА_5 і ставиться до хлопчика, як до рідного. Рідний батько хлопчика з дитиною не спілкується, не цікавиться його життям, успіхами та здоров`ям, не шукає з ним зустрічі. Він з дружиною не чинить йому перешкод у спілкуванні з дитиною.

Свідок ОСОБА_7 (зі сторони позивача) свідчила про те, що після розірвання шлюбу батько ОСОБА_5 не спілкується із сином, не утримує дитину та не приймає участі у його вихованні, хоча в цьому йому ніхто не чинить перешкод. Хлопчик називає вітчима - батьком.

Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_8 в присутності законних представників та психолога ОСОБА_9 пояснив, що відповідача у справі не знає і не пам`ятає, вважає своїм батьком вітчима, який любить його та піклується про нього.

Допитаний в судовому засіданні шкільний психолог ОСОБА_9 пояснила, що перешкод у спілкуванні дитині із батьком - ОСОБА_3 , матір хлопчика - позивач у справі, не чинить. Дитина зростає у повній та люблячій сім`ї. Вітчим замінив хлопчику батька і він більше прив`язаний до вітчима. В даний час у ОСОБА_5 складний період, перехідний, він гостро переживає всі обставини, наявні емоційні спалахи, у зв`язку з цим має і проблеми у навчанні. Батько хлопчика - ОСОБА_3 має велике бажання приймати участь у спілкуванні з дитиною, цікавиться його життям, але дитина на контакт з ним не йде, подарунки від нього не приймає, вважає - дитячою образою. Тривале не спілкування з дитиною батько пояснив тим, що після розлучення мав особисті проблеми, матеріальні труднощі, хворів. Оскільки втрачено тривалий час, дитині складно психологічно, тому вважає, що не варто ОСОБА_5 травмувати і наполягати на зустрічах із його батьком. ОСОБА_5 дуже прив`язаний до матері і емоційне переживання матері передається й до нього. Поведінку дитини - вважає емоційно залежну від матері.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, психолога, малолітньої дитини, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04.01.2012 року було розірвано, являються батьками малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом ст.164 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З висновку органу опіки і піклування слідує, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому існують підстави для позбавлення його батьківських прав.

Вказаний висновок та рішення опікунської ради суд визнає недостатньо обґрунтованим, а тому не погоджується з ним.

Як встановлено в судовому засіданні, участь відповідача у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 є недостатньою, однак зв`язок з сином не втрачає, хоча спілкування носить періодичний характер.

Свою поведінку та підписання заяви про відмову від батьківських прав відносно свого малолітнього сина відповідач пояснив тим, що після розлучення мав неприязні стосунки з позивачем, яка шантажувала його і не бажала виписуватися з його будинку. З`ясувавши, що така заява не має жодного юридичного значення, оскільки таке питання вирішується лише в судовому порядку, він підписав заяву, а позивач одразу ж знялась з реєстрації.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Коростенської міської ради про вирішення спору між батьками щодо участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням № 492 від 02.10.2019 року, було надано право ОСОБА_3 зустрічатися із сином ОСОБА_5 , на перших етапах до однієї години, в присутності матері ОСОБА_1 та практичного психолога навчального закладу освіти.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько може вважатися таким, що ухиляється від обов`язку по вихованню дитини, якщо він ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57,58).

Підстав вважати, що відповідач умисно та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками судом не встановлено. Недостатнє спілкування з дитиною не є безумовною підставою для позбавлення особи батьківських прав та не є доказом злісного невиконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Враховуючи те, що підстави для позбавлення батьківських прав відповідача не встановлені, позов щодо позбавлення його батьківських прав є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Судові витрати підлягають вирішенню відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, ст.164 Сімейного Кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

У відповідності до положень ч.7 ст.265 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 08.04.2020 року на 14 год. 20 хв..

Встановити позивачу строк до 31.03.2020 року для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Сторони та учасники :

Позивач: ОСОБА_1 : місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ЖТ №000769 від 24.03.2016 року.

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник відповідача: ОСОБА_4 , місце знаходження: АДРЕСА_4 , свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №2706/10 від 28.10.2004 року.

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, місце знаходження: м.Коростень, вул.Грушевського 22.

Представник третьої особи: ОСОБА_10 , місце перебування: АДРЕСА_5 .

Суддя: Невмержицька О.А.