ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2572/19 Номер провадження 22-ц/814/965/20Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 січня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

В С Т А Н О В И Л А :

У груді 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.11.2013 року станом на 13.11.2019 р. в розмірі 30446,8637 грн., яка складається з 8444,90 грн. заборгованості по тілу кредиту, 8905,41 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, заборгованість за пенею - 13096,55 грн., а також судові витрати по справі -1921 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між сторонами 19.11.2013 року було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якого банк надав позичальнику терміновий кредит в сумі 9562,54 грн. строком на 2 роки з 13.11.2013 року по 30.11.2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 9562, 54 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, відсотків в розмірі 1,5% в місць на суму залишку заборгованості по кредиту.

Неналежне виконання умов договору призвело до утворення вищевказаної заборгованості, яка в добровільному порядку відповідачем не погашається.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 січня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість по кредитному договору від 19 листопада 2013 року в сумі 8444,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судовий збір в сумі 532,12 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками та пенею залишено без задоволення.

Часткове задоволення позову та стягнення лише тіла кредиту вмотивовано отриманням та використанням позичальником кредитних коштів, які в добровільному порядку не повернуті. Разом з тим, суд визнав необґрунтованими інші позовні вимоги, з огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 в постанові від 03.07.2019 року, про недоведеність банком досягнення згоди між сторонами щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, які б встановлювались договором за погодженням сторін, зважаючи на відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банком банківських послуг.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні стягнення заборгованості по відсотках та заборгованості за пенею та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Зокрема вказує, що суд не дослідив умови укладеної сторонами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, яка підписана сторонами та передбачає як нарахування відсотків так і штрафу.

Рішення суду в частині стягнення тіла кредиту в сумі 8444,90 грн. сторонами не оскаржується, а тому в колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN1275, який укладений між ним та банком 14.03.2011 року.

За умовами вказаної Генеральної угоди сторони погодили, що розмір кредитної заборгованості з дати підписання Генеральної угоди складає 10352,54 грн. Дата останнього погашення по договору - 30.11.2015 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань по договору позичальник зобов`язується в день підписання генеральної угоди мати залишок на любому відкритому в банку рахунку в розмірі 790 грн.

Згідно п. 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі, яка становить 9562,54 грн. строком на 2 роки з 13.11.2013 року по 30.11.2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 9562, 54 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, відсотків в розмірі 1,5% в місць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості відбувається шляхом внесення щомісячних платежів в сумі 478,51 грн.

У пункті 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1190,43 грн.

Вказана Генеральна угода підписана як представником банку так і позичальником ОСОБА_1 . З часу її підписання жодних претензій щодо незгоди з її умовами сторони не пред`являли, в передбаченому законом порядку не оскаржували.

Позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 13.11.2019 року утворилась заборгованість в сумі 30446,8637 грн., яка складається з 8444,90 грн. заборгованості по тілу кредиту, 8905,41 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, заборгованості за пенею - 13096,55 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи борг за кредитом (тілом), суд дійшов висновку, що позичальник фактично отримав та використовував кредитні кошти банку, а тому стягнув заборгованість в сумі 8444,90 грн. Разом з тим, надані банком на підтвердження позовних вимог докази - анкета -заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, витяг з тарифів обслуговування банківських карток, не містять підпису відповідача, а отже не підтверджують наявність кредитних відносин та наявність заборгованості, яка складається з відсотків та неустойки.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з вказаними висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов`язковим до виконання; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами укладення Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, який укладений між банком та ОСОБА_1 від 14.03.2011 року.

Вказана Генеральна угода підписана сторонами, а відтак підлягає до виконання.

Пунктом 2.1 Генеральної угоди сторонами визначено суму наданих кредитних коштів, що становить 9562,54 грн. та строк дії Генеральної угоди з 13.11.2013 року по 30.11.2015 року.

Відповідно до пункту 2.3 Генеральної угоди для надання послуг банк надає позичальнику платіжну картку згідно п. 2.1. Генеральної угоди, тобто зі строком дії до кінця листопада 2015 року. Доказів які-б підтверджували перевипуск картки сторонами не надано, також відсутні докази про пролонгації дії генеральної угоди.

Факт отримання позичальником кредитної картки з терміном дії до кінця листопада 2015 року відповідачем не спростовано.

Ухвалюючи рішення, суд на вказані обставини належної уваги не звернув, не дав правової оцінки факту укладання сторонами генеральної угоди, яка визначала права та обов`язки сторін паротягом її дії до 30.11.2015 р., що призвело до неправильного вирішення спору та безпідставної відмови у стягненні відсотків в період дії договору.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги банку про стягнення з позичальника пені та відсотків за межами дії договору, тобто після його закінчення 30.11.2015 року, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на положеннях ст. 1048 ЦК України та суперечать усталеній практиці Верховного Суду України у справах з подібними правовідносинами.

Так, згідно ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, в даній справі вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом після листопада 2015 року (закінчення строку генеральної угоди) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що з боржника на користь банку підлягають стягненню відсотки за користування кредитом лише за період з 19.11.2013 року по 30.11.2015 року, розмір яких згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості становить 2888,43 грн.

Що стосується вимог банку про стягнення пені, то звертає на себе увагу той факт, що умовами самої Генеральної угоди не передбачено такої штрафної санкції як пеня. Разом з цим, за змістом анкети-заяви від 24.02.2011 року також не вбачається погодженої сторонами відповідальності за прострочення зобов`язання у вигляді пені.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неможливості застосування положень Умов та правил надання банківських послуг, які не є в даному випадку договором приєднання, оскільки вони не погоджені сторонами, не містять підпису відповідача, та не зрозуміло в якій саме редакції останні були чинні станом на час підписання анкети-заяви в 2011 році.

Враховуючи, що умовами Генеральної угоди сторони не передбачили такої відповідальності як пеня (п. 2.2. визначає лише підстави для нарахування штрафу за прострочення повернення кредиту на 32 день в розмірі 1190, 43 грн.) правові підстави для її стягнення по справі відсутні.

При цьому, позивачем не заявлено вимоги про стягнення штрафу як неустойки за прострочення виконання зобов`язання позичальником.

Зважаючи на встановлені судовою колегією порушення місцевим судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення та постановлення нового рішення в частині відмови в стягненні відсотків за період дії генеральної угоди, яким частково задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом за період з 19.11.2013 року по 30.11.2015 року в сумі 2888,43 грн.

В частині вимог про стягнення пені необхідно відмовити за безпідставністю.

Одночасно з цим, підлягає зміні і рішення суду в частині розподілу судових витрат з 532,12 грн. до 710,77 грн., у відповідності до розміру задоволених позовних вимог, що передбачено положеннями ст. 141 ЦПК України та часткове стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 378,34 грн. відповідно до часткового задоволення останньої.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 січня 2020 року в частині відмови в стягненні відсотків за користування кредитом та пені скасувати та ухвалити нове про частково задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відсотки за користування кредитом за період з 19.11.2013 року по 30.11.2015 року в сумі 2888,43 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення пені та відсотків за межами дії Генеральної угоди - відмовити за безпідставністю.

Судове рішення в частині стягнення тіла кредиту залишити без змін.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 січня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судового збору змінити, збільшивши його розмір з 532,12 грн. до 710,77 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 378,34 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2020 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.