Справа №173/92/20
Провадження №2/173/324/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого: - судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження в м. Верхньодніпровську цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

17.01.2020 року до суду звернувся позивач АТ КБ «Приватбанк» з позовом до відповідача ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

11.02.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2020 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 20.03.2020 року.

17.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 05.02.2013 року, яка виникла станом на 28.11.2019 року в сумі 68620.21 грн., яка складається з наступного:

- 40834.42 грн., заборгованість за кредитом.

- 00.00 грн., заборгованість за поточним тілом кредиту

- 40834.42 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту

- 0.00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками;

- 00.00 грн., заборгованість за простроченими відсотками;

- 5525.33 заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст.. 625

- 18516.64 грн., - нарахована пеня;

- 500.00 грн.. штраф ( фіксована частина);

- 3743.82 грн., штраф (процентна складова)

А також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102.00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг в зв`язку з чим написав заяву № б/н від 05.02.2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 14000.00 грн., вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в анкеті - заяві де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.5 п. 2.1.1.2.6 Умов та правил надання Банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 1.1.1.44 Умов та правил надання банківських послуг

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Договору передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином банк використав своє право щодо зміни умов Договору, а саме впровадженні зміни в відсоткової ставки з 01.09.2014 року до розміру 34.8% річних, із 01.04.2015 року до розміру 43.2% річних.

Із 01.09.2015 року впровадженні зміни до Умов та правил надання банківських послуг, в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п.2.1.1.3.1 Клієнт доручає банку здійснювати списання грошей в його рахунку. В тому числі за рахунок кредитного ліміту.

Із 01.04.2019 року впровадженні зміни до Умов та правил надання банківських послуг, в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до 2.1.1..2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи із 181 дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін від простроченої суми заборгованості в розмірі 86.4 % для картки «Універсальна», 84.0% для картки «Універсальна голд».

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитом, на умовах передбачених договором та межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач своєчасно не виконував взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором на погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 , станом на 28.11.2019 року має заборгованість в загальній сумі 68620.21 грн., яка складається з наступного:

- 40834.42 грн., заборгованість за кредитом.

- 00.00 грн., заборгованість за поточним тілом кредиту

- 40834.42 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту

- 0.00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками;

- 00.00 грн., заборгованість за простроченими відсотками;

- 5525.33 заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст.. 625

- 18516.64 грн., - нарахована пеня;

- 500.00 грн.. штраф ( фіксована частина);

- 3743.82 грн., штраф (процентна складова)

Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву згідно якого позовні вимоги визнав частково в сумі 13287.66 грн. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ним дійсно була підписана анкета-заява. Проте пам`ятку він не отримував і не був обізнаний з умовами та правилами кредитування. А банк зловживаючи його довірою поставив його в умови матеріальної залежності. З наданої анкети - заяви неможливо дізнатись який саме кредитний ліміт був встановлений та за яким тарифним планом видана кредитна картка відповідачу. При цьому підписання анкети-заяви йому було нав`язане. Крім того дана анкета-заява відсилає клієнта самостійно ознайомитись чи отримати документи на сайті ПРИВАТБАНКУ, що також є несправедливим відношенням до клієнта, оскільки користування послугами «Інтернету» є правом, а не обов`язком особи. в свою чергу під час внесення ним останнього платежу його не було повідомлено про розмір його заборгованості за укладеним кредитним договором. Наданий відповідачем розрахунок його заборгованості є незрозумілим, так як використовуються незрозумілі та не передбачені ніяким законодавством терміни, що позбавляють його можливості об`єктивно розібратись у ситуації та самостійно перевірити надані позивачем розрахунки. Кредитна картка йому надана в 2013 році, але користуватись нею він почав з 10.03.2017 року. За період з 10.03.2017 року по 18.10.2019 року відповідач отримав від позивача 38261.04 грн., та за період з 19.04.2017 року по 29.05.2019 року ним повернено 24973.38 грн. Різниця складає 13287.66 грн., яку він визнає та не заперечує проти її стягнення.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», при цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства, з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. що містяться в Єдиному державному реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних із зміною назви. Тому в подальшому назва позивача вказується АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 , звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав анкету - заяву № б/н від 05.02.2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 14000.00 грн., вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копією заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Судом встановлено, що підписана відповідачем анкета - заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Таким чином відповідач підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору та кредитний договір, шляхом складання зазначеного вище документу, був укладений у належній письмовій формі.

Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було активовану видану йому картку та останній активно користувався виданою йому кредитною карткою, отримував кредитні кошти та періодично вносив грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, тобто відповідач фактично виконував умови укладеного договору.

З заяви, яка подавалась відповідачем до банківської установи вбачається, що відповідач ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, що підтверджується підписом відповідача в поданій заяві.

Тобто укладений договір відповідав як волі так і волевиявленню відповідача.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові від 06.02.2018 року у справі № 755/2720/16-ц Верховним Судом України зазначено, що відповідач підписав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами Банку; при цьому Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови і правила були чинними на час укладання договору.

Крім того, судом встановлено, що сторони уклали договір про приєднання, керуючись ч. 1 ст. 634, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який можу бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком,тому повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведеними до їх відома. В зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладання кредитного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до таких умов, з якими він ознайомлений

Умови укладеного між сторонами кредитного договору встановлені Умовами та Правилами надання банківських послуг. З заповненої позивачем анкети - заяви вбачається, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщені на сайті ПриватБанку www/prіvatbank/ua/, який зазначений у заповненій відповідачем анкеті - заяві, про що мається підпис відповідача. З чого суд приходить до висновку, що як при підписанні договору і отриманні банківської картки відповідач був ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг, так і в будь-який час міг самостійно ознайомитись з ними та з будь-якими змінами до них.

Доводи відповідача про те, що заповнена ним анкета заява містить посилання на офіційний сайт банку, А послуга Інтернету є його правом , а не обов`язком, тому він не був належним чином ознайомлений з умовами укладеного договору суд вважає безпідставним та такими, що спростовуються самими діями відповідача, який самостійно вчинив вчинив дії щодо активування наданої кредитної картки, що без ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг є неможливим. Отримував кредитні кошти та вносив кошти на погашення заборгованості, що також свідчить про ознайомлення відповідача з зазначеними умовами. Крім того, навіть якщо відповідач не користується послугами Інтернету, відповідач міг ознайомитись із Умовами і Правилами надання банківських послуг в будь - якому відділенні банку,отримати інформацію про кредитний ліміт та про внесені зміни до укладеного ним договору.

Доводи відповідача про те, що кредитна картка йому була нав`язана банком суд також вважає безпідставними, оскільки відповідач мав можливість не користуватись нею ( не активувати картку та не отримувати кредитних коштів) так як до цих дій працівники банку відповідача не змушували.

Пунктом 1..1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Відповідно до п.1.1.2.3. до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції на картрахунках.

Дані положення Умов та Правил надання банківських послуг, з якими погодилась відповідач, відповідають положенням ст. 1056-1 ЦК України, а саме ч.1, 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на час надання відповідачу кредиту передбачена змінювана процентна ставка.

Відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України - Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.

У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки.

Аналогічні положення передбачені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, для яких приєднався відповідач.

Пунктом 11.1.5.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено порядок інформування про зміни та доповнення до укладеного Договору, а саме на офіційному банківському сайті: www.privatbank.ua; розміщення інформації у відділеннях Банку, смс-повідомлень на фінансовий номер Клієнта, повідомлення на електронну пошту клієнта, інформування в системі (ПРИВАТ-24) та інше.

Таким чином Умовами та правилами надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач передбачений порядок інформування про зміну процентної ставки, який не передбачає обов`язку банку у письмовій формі повідомляти позичальника про зміну процентної ставки. А таке повідомлення могло бути здійснене за наведеними вище способами за вибором відповідача.

Приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач погодився з даними положеннями та отримувати відповідну інформацію у встановлений спосіб.

Крім того, як ст. 1056-1 ЦК України так і Умовами так Правилами надання банківських послуг відповідачу надавалась можливість подати заяву про розірвання кредитного договору та погасити заборгованість за кредитним договором за раніше діючою процентною ставкою у випадку незгоди із підвищенням процентної ставки.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Уклавши із публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач ОСОБА_1 , порушив договірні зобов`язання, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 28.11.2019 року має заборгованість в загальній сумі 68620.21 грн., яка складається з наступного:

- 40834.42 грн., заборгованість за кредитом.

- 00.00 грн., заборгованість за поточним тілом кредиту

- 40834.42 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту

- 0.00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками;

- 00.00 грн., заборгованість за простроченими відсотками;

- 5525.33 заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст.. 625

- 18516.64 грн., - нарахована пеня;

- 500.00 грн.. штраф ( фіксована частина);

- 3743.82 грн., штраф (процентна складова , що підтверджується наданим розрахунком заборгованості за укладеним кредитним договором.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України - Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доказів повернення кредиту відповідачем на час розгляду справи судом сторонами не надано. За даних обставин суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту, які були надані відповідачеві та не були повернені в строк, передбачений в договорі.

При цьому доводи відповідача про те, що він має сплатити кредит лише сумі 13287.66 грн. як різницю між отриманим ним кредитом та внесеними коштами на його погашення суд вважає безпідставними.

Оскільки, згідно ч.2. ст. 1050 ЦК України - Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тому позивач наділений правом вимагати повернення як несплаченої суми кредиту, тобто простроченої суми так і дострокового повернення частини позики, що залишилась.

Крім того, згідно укладеного договору відповідач зобов`язувався сплачувати проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції у випадку неналежного виконання умов договору. Відповідач сам зазначив, що останній платіж він вніс в травні 2019 року, таким чином порушив умови щодо належного виконання взятих на себе зобов`язань, що є наслідком застосування до нього штрафних санкцій.

Відповідно позовні вимоги щодо повернення заборгованості за тілом кредиту в сумі 40834.42 грн., підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як відповідач прострочив виконання зобов`язання за тілом кредиту. Позивач має право на стягнення з відповідача відсотки у відповідності із п.2.1.1.2.12 укладеного договору від простроченої суми заборгованості за тілом кредиту. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5525.33 грн., заборгованість відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України.

Щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги,кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно укладеного між сторонами договору у вигляді анкети-заяви від 05.02.2013 року, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним.)

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення з відповідача штрафів в сумі 500.00 грн., - штраф фіксована частина; 3743.82 грн., - штраф процентна підлягають задоволенню, оскільки відповідачем неналежно виконувались взяті на себе зобов`язання за кредитним договором..

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 18516.64 грн., суд вважає за можливе відмовити, оскільки одночасне застосування штрафів і пені за одне й те саме порушення не допускається. Крім того позивачем не зазначено, за який період виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту, що унеможливлює перевірити період за який нарахована пеня.

На підставі вищевикладеного, ти виходячи із обраного позивачем способу захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за укладеним кредитним договором від 05.02.2013 року, яка виникла станом на 28.11.2019 року в загальній сумі 50603 грн. 57 коп. яка складається із наступного:

- 40834.42 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту

- 5525.33 заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст.. 625

- 500.00 грн.. штраф ( фіксована частина);

- 3743.82 грн., штраф (процентна складова).

В задоволенні решти позовних вимог суд вважає за можливе - відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховуючи, що позовні вимоги задовольняються в частково відповідно з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті с удового збору виходячи з наступного розрахунку: 50603 грн. 57 коп. Х 2102.00 грн. : 68620 грн. 21 коп. = 1550 грн. 11 коп. Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1550.11 грн., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК (01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д. Код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 квітня 2007 року, яка виникла станом на 28.11.2019 в сумі 50603 (п`ятдесят тисяч шістсот три) грн. 57 коп., яка складається з наступного:

- 40834.42 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту

- 5525.33 заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст.. 625

- 500.00 грн.. штраф ( фіксована частина);

- 3743.82 грн., штраф (процентна складова).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК (01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д. Код , МФО 305299) 1550 ( одну тисячу п`ятсот п`ятдесят) грн., 11 коп. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК (01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д. Код , МФО 305299)

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо така апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому судове рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Повний текст рішення складений 20.03.2020 року

Суддя Петрюк Т.М

Зареєстроване: 20.03.2020 року

Оприлюднене: 27.03.2020 року

Дата набрання законної сили: 21.04.2020 року