Провадження №2/521/1222/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Феслер О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду міста Одеси з позовом звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовано тим, що позивач є основним квартиронаймачем спірної квартири. Квартира АДРЕСА_2 була надана його батькові як військовослужбовцю в 1976 році, що підтверджується талоном до ордеру №584 від 15 липня 1976 року. У квартирі АДРЕСА_2 , крім позивача, зареєстровані 5 (п`ятеро) осіб, а саме: ОСОБА_3 - сестра; ОСОБА_4 - донька; ОСОБА_5 - донька; ОСОБА_6 - донька та відповідач - ОСОБА_2 - племінник. Вищевказана квартира складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 33,90 кв. м., та загальною площею - 51,10 кв. м. Розташуванням даної квартири є четвертий поверх п`ятиповерхового будинку. Позивач вказує, що в даній квартирі зареєстрований відповідач, який на протязі 5 років не мешкає у цій квартирі. На сьогоднішній день, відповідач не сплачує ніяких витрат, пов`язаних з його реєстрацією у житловому приміщенні. По теперішній час позивач сплачує всі необхідні рахунки, підтримує квартиру у належному стані, але вимушений оплачувати комунальні послуги з врахуванням зареєстрованих осіб - відповідача ОСОБА_2 .. Зазначені обставини стали приводом для звернення до суду з позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив. 20.02.2020 року на адресу суду надійшла надрукована на комп`ютері заява, наступного змісту: «В провадженні суду перебуває справа за позовом до мене, ОСОБА_2 про визнання таким що втратив право користування житлом. Справа призначена до розгляду 19 лютого об 12 годині 30 хвилин. Позовні вимоги визнаю, але з`явитися до суду не маю можливості тому що живу і працюю в місті Київі. За фахом я архітектор, в теперішній час маю дуже велике на навантаження по роботі».

Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову ( всіх або частини позовних вимог), відповідач вправі має право визнати позов ( всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії цивільного процесу. Ознайомившись зі змістом заяви складеної від імені відповідача ОСОБА_2 , суд не приймає її до уваги як доказ визнання позову, оскільки заява надіслана по пошті, підпис відповідача не завірена, у відповідності до вимог цивільно-процесуального законодавства України, до заяви не додано копію паспорту ОСОБА_2 , у заяві відсутній засіб зв`язку за яким можливо було б перевірити справжність заяви. Перевіривши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2 складається з трьох кімнат та належить до державного житлового фонду, особовий рахунок відкрито на ОСОБА_1 .

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім ї та реєстрації ) № 36 від 17.07.2019 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано шестеро осіб: ОСОБА_1 - відповідальний квартиронаймач, позивач по справі; ОСОБА_3 - сестра позивача 1962 року народження; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження - дочка позивача; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження - дочка позивача; ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження - дочка позивача; ОСОБА_2 - племінник.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказує що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі більше ніж шість місяців, тобто на протязі останніх п`яти років. Разом з тим з позовної заяви ОСОБА_1 не вдалося з`ясувати з якого ж саме часу, з яких причин на його думку відповідач залишив житло.

В якості доказів, що мають обґрунтовувати позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, суду надано копію Акту про не проживання від 01 жовтня 2019 року. В акті вказується, що особи що нижче підписалися: ОСОБА_7 - кв. АДРЕСА_3 ; ОСОБА_8 - АДРЕСА_4 . АДРЕСА_5 , ОСОБА_9 - кв. АДРЕСА_6 , склали наступний акт про те, що за адресою: АДРЕСА_7 не проживає, та не має особистих речей.

Суд критично оцінює вказаний акт, та не приймає його як доказ не проживання відповідача за спірною адресою без поважних причин, тому що відповідно до наданого Акту, комісією виявлено факт відсутності відповідача та його речей у спірній квартирі, однак не конкретизовано зі слів кого саме встановлено факт не проживання відповідача за спірною адресою, не зазначено на протязі якого строку ОСОБА_2 там не проживає, не підтверджують вказані Акти і неповажність причин не проживання відповідача ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_8 вказаного будинку.

За змістом ст.71 ч.ч.1, 2, ст. 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї (колишніх членів сім`ї) за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї (колишні члени сім`ї) були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк у разі спору може бути продовжено судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки здійснюється у судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні Житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1.письмовими, речовими і електронними доказами;2.висновками експертів;3) показами свідків. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підвереджувати іншими засобами доказування. За правилами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене та надані позивачем докази суд не вбачає підстав задля задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 , таким що втратив право користування у квартирі АДРЕСА_2 .

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд також враховує, що відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним користуються нарівні з наймачем усіма правами та несуть усі обов`язки, що випливають із договору найму жилого приміщення. В контексті статті 64 ЖК України всі повнолітні члени сім`ї наймача, мають рівні прав та обов`язки, а тому наділені правом зберігати за тимчасово відсутнім членом сім`ї право користування житловою площею у приміщенні в якій він зареєстрований. Відповідно до наданих до суду документів, у спрій квартирі також зареєстрована та проживає сестра наймача - ОСОБА_3 , яка з відповідним позовом до с суду не зверталася, а тому зберігає право ОСОБА_2 на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_7 . Суд також звертає увагу, що ОСОБА_3 також не підписувала Акт про не проживання відповідача у спірному приміщенні.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 64, 65, 71, 72, ЖК України, ст.ст. 6, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 25 березня 2020 року.

Головуючий: І.О. Поліщук

25.03.20