ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року

м.Суми

Справа №586/524/19

Номер провадження 22-ц/816/801/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» на рішення Середино - Будського районного суду Сумської області від 10 жовтня 2019 року в складі судді Темірова Ч. М., ухваленого у м.Середина Буда, повний текст якого складений 10 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» про відшкодування збитків у розмірі 3480 грн та моральної шкоди у розмірі 36000 грн.

Рішенням Середино - Будського районного суду Сумської області від 10 жовтня 2019 року стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 збитки, завдані внаслідок укладеного шляхом введення в оману договору страхування №DNHEJL-14BW3R9 у сумі 740 грн та на відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 5000 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» на користь ОСОБА_1 збитки, завдані внаслідок укладеного шляхом введення в оману договору страхування №DNHEJL-14BW3R9 у сумі 740 грн та на відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 5000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 213 грн 38 коп. судового збору за частково задоволену позовну вимогу немайнового характеру.

Стягнуто з відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 частину судового збору за задоволену позовну вимогу майнового характеру в сумі 163,36 грн. та судовий збір на користь держави за частково задоволену позовну вимогу немайнового характеру за позивача в сумі 213,38 грн.

Стягнуто з співвідповідача ПАТ СК «ІНГОССТРАХ» на користь ОСОБА_1 частину судового збору за задоволену позовну вимогу майнового характеру в сумі 163,36 грн. та судовий збір на користь держави за частково задоволену позовну вимогу немайнового характеру за позивача в сумі 213,38 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що спірний договір страхування містить всі істотні умови і відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому, як зазначено в апеляційній скарзі, позивачка особисто надала дозвіл на укладення договору страхування з ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ», який, як вказало товариство, за своєю правовою природою є договором приєднання та з умовами якого можна ознайомитись на сайті, а також сплачувала страхові платежі, приймаючи до уваги, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є страховим агентом страхової компанії та уповноважений укладати від її імені договори. Відповідач також вказав на те, що позивачка на виконання умов договору сплатила страхові платежі у загальній сумі 740 грн та не зупиняла їх сплату, а за умовами спірного договору передбачена можливість його пролонгації. При цьому, відповідач наголосив, що позивачка не виконала умов договору щодо своєчасного повідомлення страхової компанії про отримання від роботодавця повідомлення про можливе звільнення. Ураховуючи викладене, товариство вважає, що суд безпідставно прийшов до висновку про нікчемність договору страхування та стягнув з обох відповідачів моральну шкоду, а також страхові внески у подвійному розмірі, беручи до уваги обставини того, що позивач не довела, що спірний договір був вчинений під впливом обману та те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримував від неї кошти. Крім того, на думку ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ», позивач пропустила строк позовної давності, який сплив 29 грудня 2017 року, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» задовольнити, застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що у період з 28 грудня 2014 року по 28 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 сплачувала щомісячні страхові платежі по 20 грн на користь ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» на виконання договору страхування від 24 грудня 2014 року. При цьому, відповідач в апеляційній скарзі погоджується з тією обставиною, що загальна сума страхових платежів, сплачених ОСОБА_1 у вказаний період склала 740 грн, що також підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 26 грудня 2018 року (а.с. 21, зворот а.с. 21).

За умовами п.п. 4.1, 5.2 Договору страхування від нещасних випадків від 24 грудня 2014 року за №DNHEJL-14BW3R9, з якого не вбачається, що він був підписаний позивачем, як страхувальником, предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані із страхуванням на випадок фінансових втрат внаслідок втрати страхувальником роботи. Під «втратою постійного місця роботи» розуміється розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: зміна в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (зворот а.с. 22).

У п. 6.1 вказаного договору йдеться про те, що договір діє 12 місяців з 28 грудня 2014 року по 27 грудня 2015 року включно. Цей договір лонгується на такий же строк у разі сплати страхових платежів та коли жодна із сторін не заявила про відмову в його продовженні.

Відповідно до п. 7 зазначеного договору страхова сума визначена у розмірі 10000 грн, а страховий платіж - 240 грн (зворот а.с. 22).

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 Умов страхування до Договору від 24 грудня 2014 року за №DNHEJL-14BW3R9, з яких також не вбачається, що вони були підписані позивачем, страховик зобов`язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування, протягом двох робочих днів з моменту отримання письмової заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування. Страхувальник зобов`язаний своєчасно вносити страхові платежі (а.с. 22).

30 квітня 2018 року наказом головного лікаря КЗ «Зноб - Новгородська амбулаторія загальної практики - сімейної медицини» позивач ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади молодшої медсестри поліклініки на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (звільнення зі скороченням штату працівників), що підтверджується даними трудової книжки позивача та витягу з наказу головного лікаря від 30 квітня 2018 року за № 02-ОД (а.с. 15, 16 - 17).

02 травня 2018 року позивач звернулася до ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» із заявою про виплату страхового відшкодування за договором страхування від нещасних випадків від 24 грудня 2014 року за №DNHEJL-14BW3R9. Проте, у письмовій відповіді від 29 жовтня 2018 року зазначено, що оскільки описана позивачкою подія кваліфікується як скорочення штатного розкладу та чисельності співробітників підприємства, тому згідно з п. 5 Умов страхування до договору страхування підлягало обмеженню страхування стосовно позивачки і у виплаті їй страхового відшкодування було відмовлено, що підтверджується листом ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» від 29.10.2018/004-Z1842РВ7000061 (а.с. 20).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на ту обставину, що спірний договір страхування від 24 грудня 2014 року є нікчемним правочином, оскільки при його укладені не було додержано вимог закону щодо його письмової форми. Крім того, ОСОБА_1 послалась на те, що договір страхування був вчинений нею під впливом обману з боку відповідачів, тому, як вказала заявниця, вона має право на відшкодування збитків у подвійному розмірі та моральної шкоди.

Не погодившись із заявленими вимогами, ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» подало відзив на позовну заяву, в якій просило також застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 91 - 98).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що правовідносини сторін виникли на підставі договору добровільного страхування.

У ч. 1 ст.16 Закону України «Про страхування» йдеться про те, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування).

Відповідно до ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. При укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. У разі надання страхувальником письмової заяви за формою, встановленою страховиком, що виражає намір укласти договір страхування, такий договір може бути укладений шляхом надіслання страхувальнику копії правил страхування та видачі страхувальнику страхового свідоцтва (поліса), який не містить розбіжностей з поданою заявою. Заява складається у двох примірниках, копія заяви надсилається страхувальнику з відміткою страховика або його уповноваженого представника про прийняття запропонованих умов страхування (ст. 18 ст.16 Закону України «Про страхування»)

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Виходячи з вимог ч.ч. 1, 2 ст. 998 ЦК України, договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи зазначені норми права та встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що спірний договір страхування з урахуванням положень ч. 2 ст. 981 ЦК України є нікчемним внаслідок недодержання сторонами вимоги закону щодо додержання письмової форми договору. Зокрема, у справі відсутні докази того, що договір укладено в письмовій формі, а саме: як сам Договір страхування від нещасних випадків від 24 грудня 2014 року за №DNHEJL-14BW3R9, так і умови страхування до Договору не містять підпису страхувальника.

За умовами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Ураховуючи викладене, на думку колегії суддів, позов ОСОБА_1 в частині стягнення з ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» на її користь страхових платежів у розмірі 740 грн, переданих на виконання нікчемного правочину, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення вказаних грошових коштів з відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено матеріалами справи, сторонами у договорі страхування від 24 грудня 2014 року є ОСОБА_1 , як страхувальник, та ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ», як страховик. При цьому, відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як страховий агент відповідно до Умов страхування до договору страхування і наданих пояснень представниками відповідачів, чого не спростувала позивач, був уповноважений укладати від імені страхової компанії договори страхування та перераховувати від імені позивача страхові платежі на рахунок страхової компанії.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що банк не є належним відповідачем у спірних правовідносинах, що виникли з договору добровільного страхування, укладеного між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ», тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з цього відповідача суми страхових платежів та моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині недоведеності позовних вимог про те, що договір страхування від 24 грудня 2014 року був вчинений позивачкою під впливом обману з боку відповідачів, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З договору страхування від 24 грудня 2014 року вбачається, що його умови виписані чітко і зрозуміло та не допускають декількох варіантів тлумачення його змісту, у тому числі щодо умов його виконання та розміру страхових платежів, при цьому, як встановлено вище, спірний правочин не містить підпису позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог про те, що спірний договір страхування вчинявся нею під впливом обману з боку відповідачів та, що нею неправильно сприймалися фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення, тобто не довела обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог щодо вчинення нею договору страхування під впливом обману, а посилання в позовній заяві на віддаленість місця проживання та тривалість перерахування щомісячних страхових платежів не є підставою для задоволення позову у вказаній частині.

Враховуючи зазначене, не можна визнати таким, що ґрунтується на нормах закону висновок суду першої інстанції про застосування відповідальності, передбаченої нормами ч. 2 ст. 230 ЦК України, на яку посилалась ОСОБА_1 , як на підставу стягнення збитків у подвійному розмірі та моральної шкоди.

Отже, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

Разом з тим, не заслуговують на увагу колегії суддів твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивач звернулася з даним позовом з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що договір страхування датований 24 грудня 2014 року, страхові платежі вносилися позивачкою у період з 28 грудня 2014 року по 28 травня 2018 року, тому, звернувшись у травні 2019 року до суду з даним позовом, який містить також і вимогу про стягнення суми страхових платежів, позивач, тим самим, не пропустила трьохрічний строк позовної давності, приймаючи до уваги і обставини того, що укладений між сторонами нікчемний договір є недійсним з моменту його укладення, тобто з 24 грудня 2014 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскарженій частині про задоволення позовних вимог як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню у вказаній частині з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , у зв`язку з чим апеляційна скарга ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 1,7 %, тому з відповідача ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 13,06 грн (1,7 % від 768,40 грн). Крім того, з позивача на користь ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 1078,27 грн (93,6 % (частина задоволених вимог апеляційної скарги) від суми судового збору, яка підлягала оплаті за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 1152,60 грн).

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» задовольнити частково.

Рішення Середино - Будського районного суду Сумської області від 10 жовтня 2019 року в оскарженій частині скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» на користь ОСОБА_1 страхові платежі в розмірі 740 грн, сплачені за Договором страхування від нещасних випадків від 24 грудня 2014 року за №DNHEJL-14BW3R9.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 13,06 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 1078,27 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов