Справа № 510/426/20
Провадження № 2/510/676/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2020 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Представник позивачів - ОСОБА_4 на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 12.10.2019р.; копія договору купівлі-продажу від 01.06.2011р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_3 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача ОСОБА_3 , зазначивши, що 12.10.2019 р. між ними та ОСОБА_3 була досягнута домовленість про купівлю належного йому житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , і земельної ділянки, розміщеної за цією ж адресою, площею 0,0637 га, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - за 80000 грн. 12.10.2019р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачі передали відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав документи на житловий будинок із надвірними спорудами та на земельну ділянку. У майбутньому відповідач пообіцяв позивачам засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості та земельної ділянки в нотаріальному порядку.

Після вчинення правочину позивачі організували догляд за придбаною нерухомістю та земельною ділянкою, сплачують всі необхідні комунальні платежі, мешкають у придбаному будинку, обробляють земельну ділянку. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачі неодноразово зверталися до відповідача, однак ОСОБА_3 від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивачів про зустріч не реагував, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (12.10.2019р.) він не рахувався зареєстрованим власником об`єктів нерухомості, а фактично володів ними, так як, набувши право власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку за договором від 01.06.2011р., не зареєстрував ці об`єкти у відповідному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок та земельну ділянку на себе, позивачам було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 12.10.2019р. було укладено від імені продавця, який на той час не був зареєстрованим власником об`єктів продажу. Враховуючи вищенаведене, позивачі вимушені були звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 являються добросовісними набувачами, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , і земельної ділянки вони не знали і не могли знати про те, що ОСОБА_3 не мав права на відчуження нерухомості та землі, у зв`язку із тим, що він на той час належним чином не оформив право власності на ці об`єкти. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачами права власності на вищевказану нерухомість та земельну ділянку, як добросовісними набувачами.

Як вже зазначалося вище, між позивачами та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості та земельної ділянки, згідно якої відповідач ОСОБА_3 продав, а позивачі купили житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку (присадибну) за 80000 грн. 12.10.2019р. позивачі передали відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачам документи на житловий будинок і на земельну ділянку (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачі звернулися до суду із відповідним позовом.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку та земельної ділянки та встановленні права на нерухомість і земельну ділянку у позивачів як добросовісних набувачів, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок і земельну ділянку площею 0,0637 га ( присадибну), за позивачами як добросовісними набувачами.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ренійським РС ГУДМС України в Одеській області 17.11.2016р., КПП - НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Ренійським РС ГУДМС України в Одеській області 29.05.2015р., КПП - НОМЕР_4 ) право спільної сумісної власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку площею 0,0637 га із кадастровим номером :02:007:0204, розташовану по АДРЕСА_1 , виділену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),

що належали ОСОБА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник