пр. № 2-з/759/39/20
ун. № 404/8507/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року Суддя Святошинського районного суду м. Києва П`ятничук І.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2018 року, матеріали вказаної справи на підставі ст. 31 ЦПК України, передані на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 14.01.2019 р. матеріали цивільної справи в порядку автоматизованого розподілу передані судді П`ятничук І.В.

Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 15 січня 2019 р. справу призначено в підготовче судове засідання.

В лютому 2019 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком.

Однак, в підготовчому судовому засіданні 04.06.2019 р. ОСОБА_3 заявлено відвід судді.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.06.2019р. заяву відповідача визнано необґрунтованою та передано для вирішення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Як вбачається зі змісту заяви про відвід судді, вона містить інформацію про те що є обставини, що викликають сумніви у об`єктивності та неупередженості судді П`ятничук І.В., має місце факт прихильності судді до позивача за основним позовом та упередженого ставлення до відповідача за основним позовом, як учасника процесу.

Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 06 червня 2019 р. у задоволенні заяви відповідача за основним позовом ОСОБА_1 про відвід судді - відмовлено.

Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 01.07.2019 р. провадження по справі за основним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, Служба у справах дітей Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба в справах дітей Подільської районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - поновлено. Призначено підготовче судове засідання в приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа 27-а зал №30 на 04 вересня 2019 року на 10:00 годину.

Однак, оскільки в провадженні Святошинського районного суду м.Києва знаходились скарги на дії державних виконавців при виконанні ухвал про збезпечення позову, матеріали справи передані для розгляду даних скарг відповідним суддям.

25.10.2019 р. справа повернута в провадження судді П`ятничук І.В.

Як вбачається з матеріалв справи 10.02.2020 р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

-Заборони ОСОБА_2 до вирішення судом справи по суті змінювати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 яка наразі проживає в АДРЕСА_1 ,

-Заборонити виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України,

-Заборонити ОСОБА_2 здійснювати вивезення за межі України дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 яка проживає в АДРЕСА_1 ,

-Зобов`язати Подільський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва ГТУЮ у м.Києві внести до Єдиного державного реєстру боржників відомості щодо заборони ОСОБА_2 здійснювати вивезення дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 яка проживає в АДРЕСА_1 , за кордон.

В обгрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказує на те, що як стало йому відомо за даними Державної прикордонної служби України його дмиитина ОСОБА_3 2016 р.н. 03.01.2020 р. через пункт пропуску Бориспіль терміал Д залишила територію України і станом на 08.02.2020 р. на територію України не повернулась. Таким чином винесення ухвали про забезпечення позову згідно до заявлених в даній заяві вимог забезпечить виконання можливого рішення суду і не допустить порушення його прав та інтересів, як батька даної дитини.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Слід зазначити, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки батьків, а найважливішу увагу враховувати інтереси дитини, права якої можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів як позивача так і відповідача від можливих недобросовісних дій із боку іншої сторони провадження з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п. 1, 4, 7 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, пунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, &#167; 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

В даному випадку, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання дитини. Заходи забезпечення позову про які просить заявник не є співмірними з позовними вимогами як основного так і зустрічного позову.

Вслід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону у вигляді зміни місця проживання дитини та виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Правові висновки щодо відсутності правової норми, яка б надавала суду повноваження застосувати такий спосіб забезпечення позову як заборона виїзду за межі України, містяться у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року (справа № 643/5842/16-ц).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 змінювати місце проживання малолітньої ОСОБА_3 та здійснювати виїзд за кордон ОСОБА_3 без письмової згоди батька ОСОБА_1 не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України, а по суті є позовними вимогами, які в даному випадку судом не розглядаються.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_1 вказує, зокрема, на те, що ОСОБА_2 без його згоди та відома здійснила вивезення дитини за межі України, чим порушила його прва та інтереси як батька дитини.

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством не передбачено право одного із батьків одноосібно без згоди іншого з батьків приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце. Вивезення дитини за кордон на певний період без згоди одного з батьків, можливе лише у разі винної поведінки останнього та у випадках, визначених ч. 5 ст. 157 СК України.

Інші вимоги заяви ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вимог про заборону ОСОБА_2 змінювати місце проживання малолітньої ОСОБА_3 та здійснювати виїзд дитини за кордон без письмової згоди батька.

Враховючи наведене, суд вважає, що заява позивача за зустрічним позовом про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя : І.В.П`ятничук