Справа № 199/6950/19
РІШЕННЯ

Іменем України

16.03.2020

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Перетятько А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача адвоката Опара Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , де третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради про поновлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про поновлення позивача у батьківських правах відносно доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов обґрунтований тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2018 р., яке набрало законної сили 31 липня 2018 р., у цивільній справі №199/317/17-ц (2/199/156/18) за позовом ОСОБА_3 до нього його було позбавлено батьківських прав відносно його малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проаналізувавши та переживши все, що сталося, усвідомлюючи необхідність своєї участі у житті рідної доньки для її нормального розвитку, позивач вирішив скористатись своїм правом шляхом подання до суду позову про поновлення своїх батьківських прав щодо своєї дитини, оскільки тривалий час позивач не спілкується з рідною донькою, що негативно впливає на відношення доньки до рідного батька, адже дитина взагалі не має рації про його бажання та неможливість вже довгий час спілкуватися, про відсутність усякої можливості бачитись з нею. Саме неучасть у житті дитини її батька відповідач висувала, як основну підставу позбавлення його батьківських прав, тоді як всі можливості цієї участі були виключені саме нею взагалі: особисто, не бажаючи спілкування із батьком спільної дитини, з 2016 р. свідомо чинила перешкоди у спілкуванні рідного батька з сумісною донькою та відновлення їх відносин. Всі можливі дії щодо налагодження спілкування з дитиною, були використані позивачем в повному обсязі: це засоби телефонного, електронного та інших сучасних засобів зв`язку, відвідування міста помешкання дитини, учбового закладу, де вона отримує освіту, надсилання листів, подарунків, звернення з заявами до органу опіки та піклування виконкому Амур - Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську про допомогу щодо відновлення побачень з дитиною, який затвердив графік побачень з дитиною, але які були повністю проігноровані відповідачем.

У зв`язку з цим позивачем до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська була надана позовна заява про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї" (справа № 199/5504/18), ухвалою суду дану заяву було прийнято до судового розгляду, але за певних причин позовна заява було залишена без розгляду.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, проаналізував всі причини та наслідки розриву відносин з дитиною, позивач визнає свою вину в тому, що склалося, та з часом розуміє позицію відповідача, як жінки та матері. Позивач вважає, що неподолані на теперішній день перешкоди у спілкуванні рідних батька і доньки наносять дитині душевну травму, насамперед, саме незнання дитини про щире бажання батька на спілкування з нею, не прийняття безпосередньої участь у її житті негативно впливає на її стан та може негативно вплинути на її подальший розвиток. Відповідач своїми діями, використовуючи вік дитини, коли ще не сформована її особлива думка або сформована на словах оточуючих, на ті чи інші обставини, навмисно робить її рідного батька чужою людиною, та ці маніпуляції негативно впливають на світогляд, психічний стан дитини, її настрій, її ставлення до рідної людини, адже батьки, як мати, так і батько, в повній мірі необхідні дитині для її повноцінного розвитку.

Рішення суду першої інстанції по розгляду справи про позбавлення позивача батьківських прав, крім не участі у житті дитини, грунтувалося на залежності від наркотичних засобів.

Всі психологічні зриви, через які пройшов в минулому позивач, мають під собою причини: ранні шлюбні відносин, моральні та фізичні навантаження, різні сімейні струси та негаразди, відсутність досвіду у вирішенні сімейних проблем мали негативні наслідки. Саме розрив сімейних відносин та заборона відповідачем побачень з дитиною стали основною причиною негативних змін у житті позивача, його нервових зривів та відповідної поведінки.

Втративши особистий зв`язок з дитиною, ним було втрачено весь сенс життя.

Позивач визнає, що нервові струси призводили до відповідної поведінки, яка мала негативні наслідки. Але він критично ставиться до своєї поведінки в минулому. На теперішній час ним здійснені всі можливі дії щодо проведення медичних обстежень, які повністю підтверджують, що він не вживає будь-яких наркотичних речовин, не є наркотично залежною людиною, єдиної медичної довідки щодо можливих обмежень або негативного впливу батька на розвиток і психічний стан дитини, не існує, є лише діагнози, встановлені до початку лікування, що підтверджується рядом медичних документів, які він отримав після проходження офіційної процедури, яка включає довгостроковий нагляд та контроль стану, періодичність здачі відповідних аналізів, спілкування із спеціалістами, а саме:

-висновок ЛКК від 01.08.2019 р., виданий КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» про зняття з обліку, який свідчить про відсутність залежності від наркотичних засобів позивача саме на теперішній час;

-сертифікат про проходження профілактичного наркологічного від 01.08.2019 року, виданий КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», який свідчить про відсутність протипоказань щодо опіки та піклування;

-довідка №1396 від 06.08.2019 р., надана позивачу КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» про те, що позивач під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не знаходиться;

-медична довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 15.01.2019 р., надана позивачу КЗ "Дніпропетровська міська поліклініка №1", яка свідчить про відсутність психіатричних показань щодо опіки та піклування над дитиною, строк дії якої 2 роки.

-довідка № 425 від 01.08.2019 р. з КЗ "Дніпропетровська міська поліклініка №1" про те, що позивач не знаходиться під наглядом лікаря-психіатра.

Позбавлений судом усіх юридичних прав щодо своєї дитини, позивач відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України залишив за собою лише обов`язок щодо утримання дитини. Єдиний батьківський обов`язок, який можливо виконувати позивачем на теперішній час, це сплата аліментів на утримання доньки. Аліментні платежі в сумі 1531,00грн. щомісяця на утримання доньки ОСОБА_4 , за рішенням суду Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2016 року, Позивач здійснює регулярно. Неухильне виконання своїх зобов`язань відповідно до ст.ст. 180,181 Сімейного кодексу України та відсутність заборгованості станом на "31'липня 2019 року підтверджується Довідкою Амур- Нижньодніпровського відділу ДВС у Дніпропетровській області. Ці платежі повинні забезпечувати потреби доньки щодо необхідного харчування, медичного догляду, лікування, але Позивач, як працюючий батько, має можливість та бажає здійснювати додаткову матеріальну участь в житті доньки, в тому числі нести витрати на її лікування, оздоровлення, якщо в цьому є потреба.

Відповідач позов не визнала.

Згідно із відзивом на позов відповідач посилалася на приписи ст. 18 Конвенції про права дитини, згідно з якою батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, та на ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідач заперечувала проти наданих позивачем письмових доказів, вважала, що вони не можуть підтвердити факт одужання відповідача від наркотичної залежності, оскільки у 2019 р. він знову проходив лікування у КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» у наркологічному відділенні: у наданому позивачем висновку ЛКК від 01.08.2019 р. зазначений діагноз: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання каннабіноїдів. Синдром залежності», що суперечить значенню «повна ремісія».

На переконання відповідача надані позивачем довідки не відповідають вимогам щодо зняття з обліку особи з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання каннабіноїдів. Синдром залежності».

На запит суду першої інстанції у цивільній справі №199/317/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування-виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав отримано відповідь КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР» від 03.04.2017 р. №638, з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з 30.06.2016р. з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання каннабіноїдів. Синдром залежності».

На запит ОСОБА_3 отримано відповідь КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР» від 09.11.2017р. №2056 щодо питання про зняття з «обліку» наркоманів, де вбачаються умови зняття з обліку: дотримання режиму тверезості, яке підтверджене регулярними (не менше 1 разу на місяць) відвідуваннями лікаря-нарколога протягом 5 років для хворих на наркоманію. Діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання каннабіноїдів. Синдром залежності» відноситься до категорії «наркоманія», оскільки каннабіноїди є наркотичним засобом.

На переконання відповідача зазначене свідчить про очевидну невідповідність поданих ОСОБА_1 довідок вимогам, що висуваються для зняття з диспансерного обліку у лікаря-нарколога. Зняття з обліку неможливе раніше, ніж через п`ять років після поставлення на облік, тобто щодо ОСОБА_1 не раніше 2021 р.

Крім того, ОСОБА_1 замовчує про ухвалення Самарським районним судом м. Дніпропетровська рішення від 24.11.2017 р. (набрало законної сили 05.12.2017 р.), справа № 206/6328/17 провадження № 2-о/206/1527/17) про госпіталізацію ОСОБА_1 у примусовому порядку для надання психіатричної допомоги для лікування від інтоксикації метамфетаміну.

Як встановлено рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2017 р. 23.11.2017 о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря- психіатра ОСОБА_5 лікарні КЗ «ЛКПЛ». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний продуктивному контакту. Мова по типу монологу. Мають місце відривчасті маячні ідеї відносин та переслідування. ОСОБА_1 було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії не пов`язаний з гострим стресом, ускладнений інтоксикацією метамфетамину. Лікар - психіатр підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ОСОБА_1 необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах».

Також наявне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2015 р. (набрало законної сили 03.03.2015 р.) по справі №206/810/15-ц (провадження № 2-о/206/134/15) про надання ОСОБА_1 психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Очевидним є факт тривалого захоплення ОСОБА_1 наркотичними речовинами. Ремісія в деяких випадках є закономірною фазою хвороби, але аж ніяк не поверненням організму до стану здоров`я і може змінюватися рецидивом, тобто загостренням патологічного процесу.

Як зазначається відповідачем у відзиві, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, позовні вимоги були обґрунтовані п.п. 2, 3, 4 ст. 164 СК України, та при ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав підстави були наявні у сукупності та судом була дана відповідна оцінка.

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 18.08.2017 року №200/1 ОСОБА_1 визначено порядок зустрічей батька з дитиною, однак, позивач жодного разу на зустрічі з дитиною не з`явився у встановлений даним рішенням час, що суперечить словам позивача про його бажання приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки він самостійно залишив позовну заяву без розгляду та не доклав жодних зусиль для зустрічей з дитиною.

Також, на підтвердження факту незацікавленості батька у вихованні дитини відповідач додає заяву сусідки відповідача - ОСОБА_6 , від 18.11.2019 р., у якій зазначено, що з березня 2016 року після своєї неадекватної поведінки та погроз життю сусідки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у помешканні ОСОБА_3 не з`являвся, донькою не цікавився, не запитував у сусідів ОСОБА_3 про неї та доньку. Останнього разу вона його бачила 30.10.2017 року, що було зафіксовано заявою у поліцію, оскільки він вів себе агресивно.

Так само, здоров`ям та лікуванням хронічних та гострих захворювань дитини ОСОБА_7 займається виключно мати дитини.

Факт ухилення батька від виконання батьківських обов`язків підтверджується також наданою навчальним закладом характеристикою на дитину, з якої вбачається, що навчанням та вихованням спільної дитини займається її мати ОСОБА_3 , тоді як з 01.09.2018 р, коли ОСОБА_7 перейшла до 5 класу, батька дитини не бачили.

При розгляді справи про позбавлення батьківських прав до суду було надано Висновок психоемоційного стану дитини після пережитої психологічної травми від 31.10.2017 року, у якому зазначалося наступне у рекомендаціях: «Забезпечити відсутність контакту дитини з батьком до досягнення повноліття, що надасть можливість дитині нормально розвиватись до стабільного дорослого стану, коли вона зможе приймати рішення самостійно та бути невразливою при можливому контакті з батьком при самостійному прийнятті рішення щодо спілкування з ним. В іншому разі, досягнення стабільного дорослого стану малоймовірно, може ще сильніше травмувати дитину, що приведе до порушень її психологічного та фізичного здоров`я, проектування проблем дитинства на своє доросле життя...».

Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2018 р., яке набрало законної сили 31 липня 2018 р., у цивільній справі №199/317/17-ц (2/199/156/18) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 останнього було позбавлено батьківських прав відносно його малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12-13).

Заборгованість ОСОБА_1 по аліментам у ВП 53759448 відсутня, що підтверджується відповідною довідкою - розрахунком державного виконавця.

Відповідно до висновку ЛКК від 01.08.2019 р. ОСОБА_1 має діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання каннабіноїдів. Синдром залежності. Повна ремісія (F 12.202) (в анамнезі). Рекомендації: здоровий спосіб життя (а.с. 15).

Відповідно до сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду (а.с. 16) протипоказань до опіки та піклування не виявлено.

ОСОБА_1 під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря - нарколога не знаходиться (а.с. 17).

Психіатричні протипоказання до встановлення опіки над неповнолітньою дитиною відсутні, що підтверджується відповідною медичною довідкою (а.с. 18).

ОСОБА_1 під наглядом у лікаря - психіатра КЗ «Дніпровська міська поліклініка №1» не знаходиться, за амбулаторною допомогою не звертався (а.с. 19).

За місце проживання позивача характеризується позитивно (а.с. 20).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Хайєдж» надана позитивна характеристика на ОСОБА_1 (а.с. 21).

Відповідно до довідки від 03.04.2017 р. з КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога перебуває з 30.06.2016 р. з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання каннабіноїдів. Синдром залежності» (а.с. 83).

Згідно з листом від 09.11.2017 р. №2056 (а.с. 84) КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР» питання про зняття з «обліку» вирішується після проходження обстеження за рішенням ЛКК. Умови зняття з обліку: дотримання режиму тверезості, яке підтверджене регулярними (не менше 1 разу на місяць) відвідуваннями лікаря-нарколога протягом 3 років для хворих на алкоголізм і 5 років для хворих на наркоманію. Діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання каннабіноїдів. Синдром залежності» відноситься до категорії наркоманія, оскільки каннабіноїди є наркотичним засобом.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2017 р. у справі за заявою КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, де заінтересована особа ОСОБА_1 про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку заяву задоволено (а.с. 85).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2015 р. (а.с. 86) у справі за заявою КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, де заінтересована особа ОСОБА_1 про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку заяву задоволено.

Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2016 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 173 -2 КУаАП адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, справу закрито (а.с. 87). Як встановлено суддею, 07.04.2016 р. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 00.30 год. за адресою: АДРЕСА_1 причинив фізичне насильство своїй цивільній дружині ОСОБА_3 , чим порушив вимогу Закону України «Про насильство в сім`ї».

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2018 р. залишено без розгляду за заявою позивача позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї (а.с. 91).

Заявою від 18.11.2019 р. до органу опіки та піклування ОСОБА_6 , сусідка ОСОБА_3 , повідомила про те, що з березня 2016 р. ОСОБА_1 у помешканні ОСОБА_3 не з`являвся, донькою не цікавився, у сусідів не запитував (а.с. 92).

Здоров`ям ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається виключно мати дитини, батько дитини до педіатра ніколи не навідувався на прийом, лікуванням займається виключно мати дитини, що підтверджується довідкою лікаря від 20.11.2019 р. (а.с. 93).

Відповідно до характеристики ОСОБА_7 , учениці 6-А класу, з 01.09.2018 р., коли ОСОБА_7 перейшла до 5 класу, батька дитини жодного разу не бачили, по телефону він не зв`язувався, дівчинка про нього жодного разу не згадувала (а.с. 94).

Згідно з висновком психоемоційного стану дитини після пережитої психологічної травми (а.с. 99) від 31.10.2017 р. на момент агресивної та неадекватної поведінки батька, який стукав та бив у вхідні двері до квартири, де проживає дитина разом з матір`ю, у ОСОБА_7 спостерігався панічний страх (при тому, що дитина не бачила батька), тремтіли руки, синіли губи, частішало серцебиття.

Стан дитини на момент звернення: регрес, після травматичної ситуації, нервово-психічна діяльність виснажена, невротична тривога у зв`язку з агресивною поведінкою батька. Виникнення проблем з фізичним здоров`ям: у зв`язку з перенесеним стресом у дитини підвищився рівень гормонів (на протязі місяців рівень гормонів стабілізувався і знову підвищувався, дитина знаходиться на білку у ендокринолога та невролога). Переважно дитина емоційно стабільна, що є основою для її розвитку та навчання. Це дає змогу розвиватися згідно віку та потребам, але є фактори, які повністю знищують відкритість та емоційну стабільність дитини: згадування про батька. Дитина проти розмовляти та згадувати про батька. Стан дитини змінюється при розмові про батька: з`являється тривога та замкнутість, дитина стає розгубленою у зв`язку зі страхом за безпеку матері та її здоров`я, підвищується рівень тривоги та страху. На основі цього можна сказати, що ОСОБА_7 важко досягти відчуття базової безпеки. Дитина після ряду психологічної роботи набула нормального життя, але зараз - регрес в психоемоційному стані.

Наслідки хронічного стресу та вплив на подальший розвиток дитини: пов`язаний з початком і прогресуванням багатьох патофізіологічних станів. В умовах тривалого впливу стресових факторів порушується ендокринний, гормональний і вегетативний баланс, що призводить до дезадаптації. Дезадаптація визначає розвиток негативних психологічних і соматичних наслідків.

Окрім цього, перенесений дитиною 30.10.2017 р стрес та наслідки, що сильно вплинули на фізичне здоров`я дитини, потребують фінансових затрат, які повністю покриває мати дитини.

Все це дає можливість стверджувати, що контакт дитини з батьком, який раніше, як було зазначено, находився на лікуванні у зв`язку з прийняттям наркотичних речовин, стояв на обліку у психіатра, знаходився під наглядом лікаря- нарколога з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання каннабіноїдів» та має синдром залежності, є вкрай небажаним та наносить шкоду розвитку дитини, вихованню, правильному будуванню життєвих цінностей.

У рекомендаціях зазначено, серед іншого, забезпечення відсутності контакту дитини з батьком до досягнення повноліття, що надасть можливість дитині нормально розвиватись до стабільного дорослого стану, кола вона зможе приймати рішення самостійно та бути невразливою при можливому контакті з батьком при самостійному прийнятті рішення щодо спілкування з ним.

В іншому разі досягнення стабільного дорослого стану малоймовірно, може ще сильніше травмувати дитину, що приведе до порушень її психологічного та фізичного здоров`я, проектування проблем дитинства на своє доросле життя, неспроможності завести сім`ю, стати матір`ю у зв`язку зі страхом за свою дитину, недовіри до людей та світу в цілому.

Відповідно до висновку психоемоційного стану дитини (а.с. 95) від 21.11.2019 р. станом на момент звернення наразі дитина не має проблем з фізичним здоров`ям. Проблеми з ендокринною та нервовою системою зникли внаслідок усунення присутності агресивного батька в житті сім`ї. При ненав`язливому згадуванні про батька м`яко перемикається на іншу тему розмови. У дитини не спостерігається замкнутість, але все ще присутня тривога при згадуванні минулих подій, які закарбувалися у спогадах дитини назавжди.

Відповідно до вказаного вище висновку від 21.11.2019 р. (а.с. 95) порівняння стану дитини на момент звернення та стану дитини на момент звернення 2017 року одразу після агресії батька останнього разу мати приводила дитину 31.10.2017 р. одразу після агресивної та неадекватної поведінки батька. До цього дня вже спостерігався значний прогрес у лікуванні після серйозної психологічної травми 2016 року внаслідок неприйнятної та жорстокої поведінки батька, але внаслідок події, що сталася 30.11.2017 р., дитина повернулася на початковий етап лікування. Повернення дитини до нестабільного емоційного стану та панічного страху відбувалося миттєво, дитина навіть не бачила у той день батька, але тільки знала, що він стоїть за дверима та чула, що він хоче увійти до помешкання, де живе дитина з матір`ю.

У той час, коли дитина завдяки терапії, забезпеченню безпеки у родині та процесу росту повністю реабілітувалася після психологічної травми, спілкування та зустрічі з батьком будуть наносити неймовірної шкоди психологічному та фізичному здоров`ю дитини.

Відповідно до епікризу з історії хвороби (а.с. 136) ОСОБА_1 (на стаціонарному лікуванні в КП «ДКПБ» ДОС 3 від. з 19.03.2019 р. по 22.04.2019 р.) встановлено діагноз: психічні розлади та розлади поведінки внаслідок комбінованого вживання алкоголю та каннабіноїдів. Психотичний розлад, переважно поліморфний; також надані певні рекомендації, зокрема, явка до нарколога та психіатра за місцем проживання, відмова від алкоголю та наркотичних речовин та ін.

У запереченнях на відзив на позов (а.с. 139-141) позивач зазначив про те, що аргументи відповідача носять характер минулого часу.

ГУ ДПС у Дніпропетровській області (а.с. 143) повідомило про відсутність інформації про доходи ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 р. по 30.09.2019 р.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 16.03.2020 р. №4/4-151 орган опіки та піклування не прийшов до єдиного висновку щодо розв`язання спору.

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою від 09.12.2019 р. за клопотанням представника відповідача забезпечені докази шляхом:

* витребування з КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» відомостей про стан пацієнта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , факт його лікування у даному закладі, результати обстеження та діагноз за період 2019 року, та

* витребування від Амур-Нижньодніпровської державної податкової інспекції Лівобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (пров. Універсальний, 12, м. Дніпро, 49024) інформації про джерела отриманих доходів, нарахованих та сплачених з 01.01.2019 до 01.12.2019 року на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Дослідив докази в межах заявлених суду вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Згідно з ч. 4 ст. 169 СК України суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина (ч. 5 ст. 169 СК України).

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Безпосередньо у тексті Конвенції визначення та критеріїв принципу «найкращих інтересів дитини» відсутні, проте ЄСПЛ наводить їх у рішеннях по справах «М.С. проти України» та «Мамчур проти України». Зокрема, Суд вказав, що у кожній конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно неблагонадійна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є неблагополучним.

Виконуючи обов`язок, передбачений ч. 4 ст. 169 СК України, в частині перевірки наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, судом в даній справі встановлено, що при позбавленні ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини, судами установлено, що поведінка ОСОБА_1 може негативно впливати на розвиток та психічний стан дитини - ОСОБА_1 . Неодноразові в примусовому порядку госпіталізації відповідача свідчать про незгоду останнього змінювати спосіб життя для прийнятного виховання дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, суди встановили, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується із нею та не виявляє будь-якого інтересу до її внутрішнього світу, не дбає про стан її здоров`я та не цікавиться ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Втім, розпорядившись правами на власний розсуд, позивач не виконав обов`язок доказування, який покладається на нього, не надав доказів (ст.ст. 76-80 ЦПК України) на підтвердження зміни його поведінки.

Надані позивачем медичні довідки та сертифікат про проходження профілактичного наркологічного та психіатричного огляду, а також докази відсутності заборгованості по аліментам не спростовують обставин, які встановлені судом в даній справі та зазначені вище.

Разом з тим, вони, тобто надані довідки та сертифікат, спростовуються епікризом від 23.12.2019 р. (а.с. 136), згідно з яким ОСОБА_1 проходив лікування в КП «ДКПБ» ДОС у 3 від. з 19.03.2019 р. по 22.04.2019 р. та встановлено діагноз: психічні розлади та розлади поведінки внаслідок комбінованого вживання алкоголю та каннабіоїдів. Психотичний розлад, переважно поліморфний.

Згідно з наданим епікризом ОСОБА_1 надані певні рекомендації, зокрема, явка до нарколога та психіатра за місцем проживання, відмова від алкоголю та наркотичних речовин та ін.

Оскільки мають місце певні рекомендації з відмови від алкоголю та наркотичних речовин, вочевидь, що поведінка відповідача з приводу вживання алкоголю та наркотичних речовин не змінилася та продовжується протягом декількох років, у тому числі після позбавлення його батьківських прав, що свідчить про байдужість відповідача відносно прийняття заходів для поліпшення свого стану життя задля створення сприятливих умов для виховання дитини, про його незгоду змінювати спосіб життя, навіть заради прийнятного виховання дитини.

Позивач не надав доказів на спростування цих доводів відповідача (ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Щодо врахування думки другого з батьків (ч. 5 ст. 169 К України), то суд враховує думку відповідача, яка заперечувала проти задоволення позову та посилалася в обґрунтування, серед іншого, на висновки психолога щодо психоемоційного стану дитини, складені психологом як до позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини, так й після.

Відповідно до висновку психоемоційного стану дитини від 21.11.2019 р. (а.с. 95) порівняння стану дитини на момент звернення та стану дитини на момент звернення 2017 року одразу після агресії батька останнього разу мати приводила дитину 31.10.2017 р. одразу після агресивної та неадекватної поведінки батька. До цього дня вже спостерігався значний прогрес у лікуванні після серйозної психологічної травми 2016 року внаслідок неприйнятної та жорстокої поведінки батька, але внаслідок події, що сталася 30.11.2017 р., дитина повернулася на початковий етап лікування. Повернення дитини до нестабільного емоційного стану та панічного страху відбувалося миттєво, дитина навіть не бачила у той день батька, але тільки знала, що він стоїть за дверима та чула, що він хоче увійти до помешкання, де живе дитина з матір`ю.

Згідно з зазначеним висновком (а.с. 95) від 21.11.2019 р. станом на момент звернення наразі дитина не має проблем з фізичним здоров`ям. Проблеми з ендокринною та нервовою системою зникли внаслідок усунення присутності агресивного батька в житті сім`ї. При ненав`язливому згадуванні про батька м`яко перемикається на іншу тему розмови. У дитини не спостерігається замкнутість, але все ще присутня тривога при згадуванні минулих подій, які закарбувалися у спогадах дитини назавжди.

У той час, коли дитина завдяки терапії, забезпеченню безпеки у родині та процесу росту повністю реабілітувалася після психологічної травми, спілкування та зустрічі з батьком будуть наносити неймовірної шкоди психологічному та фізичному здоров`ю дитини.

Позивач не надав доказів на спростування наданих відповідачем письмових доказів в цій частині (ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

З урахуванням вищенаведеного, доведено, що стосунки дитини із батьком явно неблагонадійні, та в найкращих інтересах дитини забезпечення її розвитку в безпечному, надійному і стабільному середовищі за відсутності зустрічей із батьком.

Згідно із статтею 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як встановлено судом на підставі відповідного висновку органу опіки та піклування, не зважаючи на його назву, саме висновку щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, він взагалі не містить.

Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків (ст. 18 Конвенції про права дитини).

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Джерела отримання доказів вичерпані, підстави для звільнення від доказування в даній справі відсутні, тому відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 СК України) має бути відмовлено в задоволенні позову.

Судові витрати мають бути покладені на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Дата виготовлення повного судового рішення 26 березня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї