Ухвала

23 березня 2020 року

м. Київ

справа № 633/199/19

провадження №61-4216ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печенізького районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у справі за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Конопатського Миколи Миколайовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав та стягнення грошових сум,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав та стягнення грошових сум у розмірі 10 264 032,00 грн.

Ухвалою Печенізького районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року відкрито провадження за вказаним позовом.

20 листопада 2019 року позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову у справі.

Ухвалою Печенізького районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на майно, яке належить на праві особистої власності ОСОБА_1 , шляхом заборони його відчуження, а саме на: Автомобілі : FORD F 150 3500 ( 2012) СИНІЙ, № куз. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; TOYOTA VENZA 2672 ( 2013) білий, № куз. НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; TOYOTA SEQUOIA 4700 ( 2008) СІРИЙ № КУЗ. НОМЕР_9, НОМЕР_10; FORD ESCORT WAGON 1.3 1299 ( 1998) БІЛИЙ № КУЗ. НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; MERCURY SABLE 3797, ( 1993) ЗЕЛЕНИЙ № куз. НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ; виробничий будинок - ремонтну майстерню, загальною площею 1214,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 + 200 м ; житловий будинок, з комплексом господарських будівель, загальною площею 81,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; житловий будинок та господарські споруди, загальною площею 64,8 кв.м, реєстраційний номер майна 33270961, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;земельну ділянку, кадастровий номер :10:003:0260, площею 0,0327 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; земельну ділянку, кадастровий номер :10:003:0338, площею 0,016 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку, кадастровий номер :10:003:0337, площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку, кадастровий номер :10:003:0259, площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; земельну ділянку, кадастровий номер :10:003:1366, площею 0,45 га, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Печенізький район, Мартівська сільська рада.

Судові рішення мотивовані тим, що, враховуючи ціну позову, співрозмірність заходів забезпечення заявленим позовним вимогам та їх тимчасовий характер, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

У березні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Печенізького районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Судами встановлено, що предметом позову у справі є вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав та стягнення боргу за договором з урахуванням інфляційних збитків у розмірі 10 264 032,00 грн.

Встановивши, що у разі задоволення позовних вимог обраний позивачем спосіб забезпечення позову унеможливить потенційні недобросовісні дії з боку відповідача та забезпечить ефективне виконання судового рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача є співмірним заявленим позовним вимогам.

Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Наведені у касаційній скарзі аргументи заявника щодо обов`язку суду застосувати зустрічне забезпечення є безпідставними, оскільки підтвердження того, що існують підстави, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення позову, судами не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 159 ЦПК України заявник має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживались.

До того ж, відповідно до статті 158 ЦПК України заявник наділений правом подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Отже, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Печенізького районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печенізького районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у справі за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Конопатського Миколи Миколайовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав та стягнення грошових сум.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Білоконь