Справа № 638/5465/19
Провадження № 2/638/1148/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11.03.2020 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Штих Т.В.

за участю секретаря Дзюба Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

Позивач ПАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача суму в якості страхового відшкодування у розмірі 21 148,61 грн.. Стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору в розмірі 1921,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ПАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ 111754, предметом якого є страхування автомобіля Peugeot, д.н.з. НОМЕР_1 .

30.10.2016 року в м. Харків по пр. Перемоги, 48, сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), за участю застрахованого автомобіля Peugeot, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля ГАЗ 2411, д.н.з., НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 ..

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1. було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 в розмірі 21 148,61 грн.. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 21 148,61 грн..

На адресу відповідача було направлено вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування. Станом на 01.04.2019 суму страхового відшкодування ОСОБА_1 не погашено.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач не сповістив, тому суд виходить з того, що його неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про перенесення розгляду справи відповідач до суду не подавав.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов ПАТ «СК «ПЗУ Україна» підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 30.10.2016 року в м. Харків на пр. Перемоги, 48 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), за участю застрахованого у ПАТ «СК «ПЗУ Україна» автомобіля Peugeot, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля ГАЗ 2411, д.н.з., НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .. Дана обставина підтверджується постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.01.2017 року, згідно з якою, ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

За таких обставин, суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем порушено вимоги Правил дорожнього руху України.

Також судом встановлено, що в результаті ДТП було пошкоджено автомобіль Peugeot, д.н.з. НОМЕР_1 , який на момент ДТП був застрахований у ПАТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №111754.

ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку №UA025 від 30.10.2016 року.

Відповідно до ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на виконання умов договору добровільного АМ №111754, на підставі страхового акта №UA025/L01/01 від 02.11.2016 здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 21 148,61 грн., про що вказано в розрахунку страхового відшкодування до страхового акту.

Доказів в обґрунтування того, що сума страхового відшкодування, яка сплачена позивачем не відповідає розміру спричинених збитків, є завищеною та відповідно є необґрунтованою, відповідачем також не надано та матеріалами справи не підтверджено.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, до позивача, що виплатив потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування, перейшло в порядку ст. 993 ЦК України право вимоги до винної особи.

Вказана норма закону кореспондується із положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-112 цс13.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, станом на час розгляду справи, відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, будь-яких заперечень з приводу суми страхового відшкодування та її виплати не надано, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПЗУ «Україна» в якості відшкодування страхового відшкодування в розмірі 21 148,61 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (, р/р НОМЕР_4 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) суму в якості страхового відшкодування у розмірі 21 148,61 (двадцять одна тисяча сто сорок вісім грн. 61 коп.) грн..

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (, р/р НОМЕР_4 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) сплачений судовий збір в розмірі 1 921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп..

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: суддя Т.В. Штих.