Справа №521/3203/20
Провадження №2/521/2036/20
УХВАЛА

26.03.2020 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду міста Одеси Леонов О.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимира Вікторовича №1536 від 10.07.2019 року , -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року до Малиновського районного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» за участю третіх осіб приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 28.02.2020 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, справу передано судді 02.03.2020 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

18.03.2020 року позивачем було усунено недоліки позовної заяви.

У період з 16.03.2020 року по 25.03.2020 року суддя ОСОБА_2 не здійснював повноваження у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, у зв`язку з чим 26.03.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до провадження та відкрито провадження по справі.

До вказаної позовної заяви, у якості додатку позивачем додано заяву про зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса, в якому позивач просить суд зупинити виконання, за виконавчим написом № 1536 від 10.07.2019, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного НО КО Колейчиком Володимиром Вікторовичем від 09.08.2019 року відповідно до якого, пропонується стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 114995,50 грн. до винесення судом рішення.

В обґрунтування якої зазначила наступне.

ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою про визнання виконавчого напису № 1536 від 10.07.2019 вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Колейчиком В.В. щодо стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» (далі - Відповідач) заборгованості в розмірі 114995,50 гривень, який знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни таким, що не підлягає виконанню.

09.08.2019 року Приватним виконавцем Павелків Т.Л. відкрито виконавче провадження № 59748795 та наклав арешт на майно та кошти ОСОБА_1 .

Заявник ОСОБА_1 вважає, що у Нотаріуса були відсутні передбачені законодавством України документи, для вчинення виконавчого напису, тому він не мав права вчинити даний виконавчий напис, а сам документ вчинений з порушенням норм чинного законодавства, та є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим я звертаюсь до суду.

Заявник вважає, що після звернення до суду із зазначеним позовом, даний виконавчий напис набуває статусу спірного, а його примусове виконання, може спричинити перешкоди виконання рішення по цій справі про визнання його таким, що не підлягає виконанню. (Тобто, у випадку задоволення цього позову, мені потрібно буде звертатися до Відповідача з позовом в порядку регресу, для повернення незаконно стягнутих коштів у порядку виконавчого провадження, що ускладнить виконання судового рішення)

У зв`язку із вищенаведеним, ОСОБА_1 звертається до суду із клопотанням про зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса.

Дослідивши матеріали заяви про зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса, суд вважає, що у задоволенні заяви про зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса необхідно відмовити виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання виконавцем покладених на нього обов`язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача, так і боржника.

Підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються державним виконавцем шляхом винесення відповідної постанови.

Тобто, законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме зупинення виконавчого провадження вирішується судами апеляційної та касаційної інстанції та безпосередньо державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 вказаного Закону виконавець має право зупинити вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

З викладеного вбачається, що саме до повноважень виконавця належить питання про зупинення вчинення виконавчих дій, при цьому однією з підстав для прийняття такого рішення виконавцем є зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

В той час, як виконавчий лист в порядку статті 432 ЦПК України може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню у двох випадках: 1) якщо його було видано помилково 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведене, узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.01.2018 року в справі: № 755/15479/14-ц підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі винайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Звернення ОСОБА_1 із позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є підставою для зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса.

До того ж, суд розглядаючи вказану заяву, приходить до висновку, що за своєю правовою природою і правовими наслідками настання яких і є метою звернення заявника з вказаною заявою до суду, а саме зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса є за своїм змістом заявою про забезпечення позову, оскільки заявник прямо на це вказує в тексті заяви: «після звернення до суду із зазначеним позовом, даний виконавчий напис набуває статусу спірного, а його примусове виконання, може спричинити перешкоди виконання рішення по цій справі про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Тобто, у випадку задоволення цього позову, мені потрібно буде звертатися до Відповідача з позовом в порядку регресу, для повернення незаконно стягнутих коштів у порядку виконавчого провадження, що ускладнить виконання судового рішення».

Проте, заявником не дотримано порядку звернення до суду з заявою про забезпечення позову.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що зупинення виконавчих дії в порядку Закону України «Про виконавче провадження» в даному випадку не відповідає вимогам закону.

Крім того, суд вважає, що таке зупинення стягнення на підставі виконавчого напису є підміною рішення суду. Так, у разі задоволення заяви про зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса, позивачкою фактично буде досягнуто мети позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, без розгляду справи по суті.

За таких обставин, суддя приходить до висновку, що в задоволенні заяви позивачки про зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 354, 432 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про зупинення виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимира Вікторовича №1536 від 10.07.2019 року, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя О.С. Леонов

26.03.20