У Х В А Л А

20 березня 2020 року

м. Київ

справа № 344/10711/15

провадження № 61-3001 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», яка підписана адвокатом Репак Віталієм Валерійовичем на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2019 року та постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 10 січня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Банк) звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом, в якому просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №1817pv19-09 від 02 листопада 2007 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 листопада 2019 року, яке залишено без змін постановою Івано - Франківського апеляційного суду від 10 січня 2020 року, в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2011 року. Місцевий суд при розгляді даної справи констатував, що такими діями Банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №1817pv19-09 від 02 листопада 2007 року є безпідставними.

12 лютого 2020 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», через свого представника Репак В. В. звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Івано - Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2019 року та постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 10 січня 2020 року, в якій просило скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2020 року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без руху та надано строк для усунення недоліку, а саме скаржнику необхідно було надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави): конкретний (конкретні) пункт ( пункти), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надати копії уточнених скарг відповідно до кількості учасників справи.

17 березня 2020 року до Верховного Суду надійшла уточнена касаційна скарга від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» , в якій скаржник посилається на пункти 1, 2 частини 2 статті 389 ЦПК України, як підстави касаційного оскарження судових рішень.

Вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин правові позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постановах від 28 березня 2018 року (провадження №14-10цс18, справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18, справ №310/11534/13-ц) та не врахував пункт 4.2 кредитного договору, щодо якого сторони погодили нарахування банком процентів за користування кредитом до моменту повернення кредитних коштів ресурсів на позичковий рахунок.

Крім того, апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 913/11/18 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Також, скаржник вважає за необхідне відступити від висновків Великої Палати Верховного Суду викладених в постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, посилаючись на те, що Верховний Суд у вказаних постановах дійшов висновку про те, що оскільки первинно було винесено рішення суду про дострокове стягнення боргу та банк звернувся з позовом про стягнення відсотків за користування кредитом після ухвалення такого судового рішення, а сторони зобов`язання в свою чергу не погодили порядок повернення кредиту поза межами строку дії договору, то банк не вправі нараховувати проценти після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення боргу. Натомість, в межах даної справи сторони кредитного договору погодили можливість нарахування процентів поза межами строку дії кредитного договору .

Тому, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вважає, апеляційний суд не врахував, що вищевказані правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду сформовано на основі положень конкретного укладеного договору позики.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2019 року та постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 10 січня 2020 року на підставі пунктів першого, другого частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки у касаційній скарзі містяться доводи про те, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосовані норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду і таке застосування, на думку особи, що подала касаційну скаргу, призвели до порушення норм матеріального та процесуального права шляхом неправильного їх застосування судом, а також скаржником вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.

Витребувати із Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу № 344/10711/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцять днів з дня отримання цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров