КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3670/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 року місто Київ

справа №755/9109/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П., повний текст рішення складено 16 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на свою користь:

57155 грн. - на відшкодування матеріальної шкоди;

10000 грн. - на відшкодування моральної шкоди;

2960 грн. - витрати за проведення незалежної оцінки розміру матеріального збитку;

1400 грн. - витрати за проведення мікологічного дослідження;

768,40 грн. - судового збору.

В мотивування вимог посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Вказувала, що 27 листопада 2018 року повторно було затоплено її квартиру з квартири АДРЕСА_2 , співласниками якої є відповідачі.

Зазначала, що факт залиття її квартири підтверджується актом про залиття від 04 грудня 2018 року.

Згідно Звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі АДРЕСА_3 від 15 квітня 2019 року, виготовленого ТОВ «АЕЛЄКОН» розмір матеріального збитку завданого квартирі АДРЕСА_1 без врахування фізичного зносу становить 57155 грн.

Посилалася на те, що їй також було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона та члени її родини, які проживають у квартирі змінили свій звичний стиль життя, в квартирі з`явилися пліснява та грибок, що негативно впливає на стан її здоров`я та на стан здоров`я її матері та бабусі, що спричинило загострення у бабусі бронхіальної астми, обструктивного захворювання легень, а її матір була поставлена на облік нейроциркуляторної дистонції, гіпертонічної хвороби та респіраторного алергозу.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 56847,31 грн. матеріальної шкоди заподіяної залиттям квартири, 4000 грн. за спричинення моральної шкоди, 768,40 грн. за сплату судового збору, 2960 грн. витрат по оплаті експертного дослідження, а всього стягнуто 64575,71 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовуОСОБА_4 відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що відповідачі не визнають факт залиття квартири позивача у 2018 році.

Вказував на те, що причина залиття в акті про залиття від 04 грудня 2018 року була вказана виключно зі слів позивача, а фактичні обставини та події відповідальними особами ЖЕКу, що складали і підписували акт не перевірялися і не встановлювалися.

Зазначав, що акт про залиття не відповідає вимогам ст.1166 ЦК України, п.2.3.6 та Додатку №4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, оскільки в акті фактично відсутні відомості про причину залиття, а тому вважає, що вказаний акт не можливо використовувати як належний, допустимий і достовірний доказ.

Зауважував, що інформація про здійснення позивачем ремонту у квартирі у 2018 році до акту була переписана працівниками ЖЕКу із заявки позивача, але фактично ніким не перевірялася.

Посилався на те, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки доводам відповідачів про те, що пошкодження, які вказані в актах про залиття від 14 грудня 2016 троку та від 04 грудня 2018 року є практично ідентичними, однаковими є місця залиття, їх площа і характер ушкоджень.

Вказував на те, що в матеріалах справи та у оскаржуваному рішенні взагалі відсутні відомості та докази на їх підтвердження про завдання позивачу моральної шкоди.

Від представника позивача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вказувала на те, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди та стягуючи з відповідачів 56847,31 грн. на її відшкодування, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів.

Квартира АДРЕСА_2 належить відповідачам: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою з КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

27 листопада 2018 року відбулося залиття квартири позивача.

Комісією у складі інженерів ЖЕД-411 ОСОБА_6., ОСОБА_7.. старшого майстра ОСОБА_8. було складено акт про залиття квартири АДРЕСА_1 від 04 грудня 2018 року та встановлено, що 27 листопада 2018 року о 22.55 год. мешканцями квартири АДРЕСА_3 була викликана аварійна бригада (заявка №4804302), по приїзду аварійної бригади о 23.25 год. мешканці квартири АДРЕСА_4 двері не відчинили, залиття нижче розташованої квартири АДРЕСА_3 припинилося. До ЖЕД-411 мешканці квартири АДРЕСА_4 для усунення причин затоплення не зверталися.

При обстеженні квартири АДРЕСА_3 комісією було встановлено, що залиття сталося з вище розташованої квартири АДРЕСА_4 .

У акті від 04 грудня 2018 року зазначено, що в результаті залиття квартири АДРЕСА_3 постраждали та потребують ремонту:

кухня: на стелі руді плями, тріщини та відшарування шпаклівки 0,5 кв.м, вид оздоблення - водоемульсійне пофарбування - 8,1 кв.м; на стінах шпалери частково відклеїлися, під шпалерами сліди залиття та пліснява, вид оздоблення - шпалери поліпшеної якості - 18,61 кв.м; на віконних уковах площею - 1,33 кв.м волосяні тріщини, здуття шпаклівки 0,05 кв.м та руді плями;

коридор: на стелі руді плями, вид оздоблення водоемульсійне фарбування площею - 7,04 кв.м; на стінах шпалери частково відпали від стіни, на оголених місцях на стінах руді плями, над дверима (велика кімната) дуже великі плями 0,46 кв.м (вставка з ДВП), вид оздоблення стін - шпалери поліпшеної якості - 16,67 кв.м;

туалет: вбудована шафа - двері з дерев.вагонки набрякли; двері з штучного матеріалу набрякли;

кімната (маленька): на стелі руді плями 50% та відшарування шпаклівки 0,5 кв.м, вид оздоблення - водоемульсійне пофарбування - 10,4 кв.м; на стінах шпалери частково відпали від стіни, на оголених місцях на стінах руді плями, вид оздоблення стін - шпалери поліпшеної якості - 26,0 кв.м; на віконних укосах площею - 1,33 кв.м незначні руді плями та тріщини; внаслідок залиття люстра при включенні іскрить (намокла проводка), двері з штучного матеріалу набрякли; матрац замок, має численні руді плями;

кімната (велика): на стелі руді плями 30%, вид оздоблення - водоемульсійне пофарбування - 15,9 кв.м; на стінах шпалери частково відпали від стіни, на оголених місцях на стінах руді плями, вид оздоблення стін - шпалери поліпшеної якості - 36,6 кв.м; двері з штучного матеріалу набрякли; на віконних укосах площею - 1,33 кв.м руді плями та тріщини - 0,96 кв.м.

Стіни приміщень кухні, коридору та кімнат оздоблені багетом, який частково має руді плями.

Комісією встановлено, що причиною залиття квартири АДРЕСА_3 стало недбале ставлення мешканців квартири АДРЕСА_4 до сантехнічного обладнання, за яке несе відповідальність мешканець квартири АДРЕСА_4 (т.1 а.с.20).

Акт про залиття квартири АДРЕСА_1 від 04 грудня 2018 року підписаний мешканцем квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 та мешканцем квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_2 без будь-яких зауважень.

У судовому засіданні суду першої інстанції були допитані в якості свідків: інженер ОСОБА_6. , інженер ОСОБА_7 та старший майстр ОСОБА_8. , які підтвердили обставини, які вказані в акті про залиття від 04 грудня 2018 року.

Згідно Звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі АДРЕСА_1 від 15 квітня 2019 року, виготовленого ТОВ «АЕЛЄКОН» розмір матеріального збитку завданого квартирі позивача без врахування фізичного зносу становить 57155 грн., розмір матеріального збитку завданого квартирі позивача з урахування фізичного зносу становить 56847 грн.

Про дату проведення оцінки розміру завданих збитків внаслідок залиття квартири № НОМЕР_1 позивачем на ім`я відповідача ОСОБА_2 було направлено повідомлення, яке остання отримала 29 січня 2019 року. Проте на огляд пошкодженого нерухомого майна, який проводився 30 січня 2019 року мешканці квартири АДРЕСА_4 не з`явилися.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч.2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Частиною 1 ст.1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Факт залиття належної позивачу квартири з вини відповідачів та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: актом про залиття від 04 грудня 2018 року та Звітом про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі АДРЕСА_1 від 15 квітня 2019 року, складеним ТОВ «АЕЛЄКОН».

Відповідачами не спростовано презумпцію їх вини у заподіянні шкоди майну позивача та не надано доказів того, що шкода була спричинена саме не з їх вини.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина відповідачів у заподіянні шкоди відсутня, відхиляються апеляційним судом як недоведені.

Встановивши, що ОСОБА_4 довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачу збитки викликані залиттям квартири підлягають відшкодуванню ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 у розмірі 56847,31 грн.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у звязку із пошкодженням її майна (п.3 ч.2 ст.23 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У п.9 постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Розмір моральної (немайнової) шкоди суд першої інстанції обґрунтовано визначив у розмірі 4000 грн. з урахуванням дійсних обставин справи та правильно виходив із того, що в результаті винних дій відповідачів, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки у зв`язку із залиттям квартири вона перенесла моральні переживання та незручності.

За проведення належної оцінки збитку позивачем було сплачено на рахунок ТОВ «АЕЛЄКОН» 2960 грн., що підтверджується дублікатом квитанції.

А відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що акт про залиття не відповідає вимогам ст.1166 ЦК України, п.2.3.6 та Додатку №4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, оскільки в акті фактично відсутні відомості про причину залиття, а тому вважає, що вказаний акт не можливо використовувати як належний, допустимий і достовірний доказ колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена Додатком № 4.

Згідно Додатку №4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з акту від 04 грудня 2018 року він за формою та змістом відповідає вимогам вказаного Додатку №4, у ньому відображено: дату та місце залиття, конкретні пошкодження квартири, причину залиття.

Доказів того, що залиття належної позивачу квартири, відбулося з вини інших осіб та як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідачів, останніми суду не надано. Будь-яких доказів на спростування зазначених у актівідомостей про події залиття, причини та обсяги пошкоджень апелянти не надали.

З огляду на викладене доводи, що акт від 04 грудня 2018року не є належним та допустимим доказом у справі, зводяться до незгоди апелянтів із письмовими доказами, оцінка яким була вірно надана судом першої інстанції.

При цьому слід зазначити, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події.

Твердження відповідачів, що акт повинен відповідати ст.1166 ЦК України не заслуговує на увагу, оскільки зазначене положення закону визначає підстави для відшкодування майнової шкоди, а не вимоги до форми акту про залиття.

Посилання апелянтів на те, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки доводам відповідачів про те, що пошкодження, які вказані в актах про залиття від 14 грудня 2016 троку та від 04 грудня 2018 року є практично ідентичними, однаковими є місця залиття, їх площа і характер ушкоджень колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачі клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача та визначення розміру завданого збитку не заявили та не надали інших доказів на підтвердження їх заперечень, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду в частині визначення розміру відшкодування майнової та моральної шкоди ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, стягуючи з відповідачів судові витрати, а саме: судовий збір та витрати за проведення незалежної оцінки розміру матеріального збитку в солідарному порядку, суд першої інстанції порушив вимоги статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати стягуються пропорційно до задоволених позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки вказані витрати належать до складу судових витрат і не є цивільно-правовим зобов`язанням, а відтак не мають солідарного характеру. А тому судовий збір та витрати за проведення незалежної оцінки розміру матеріального збитку, вони зобов`язані відшкодовувати на користь позивача в рівних частках.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення судового збору та витрат за проведення незалежної оцінки розміру матеріального збитку, зазначивши про відшкодування таких витрат відповідачами в рівних частках, а саме по 256,13 грн. судового збору та по 986,66 грн. витрат за проведення незалежної оцінки збитку з кожного.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 768 грн. 40 коп. судового збору та 2960 грн. витрат по оплаті експертного дослідження змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 з кожного по 256 грн. 13 коп. судового збору та 986 грн. 66 коп. витрат за проведення незалежної оцінки збитку.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: