Провадження № 2/641/72/2020 Справа № 641/5079/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Фанда О.А.,

за участю секретарів судових засідань - Нагорної М.Р., Конюх С.М., Калашникова К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Гриб Надія Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

25 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення літ «А-1», загальною площею 930,0 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, легковий автомобіль універсал - В REXTON SSANGYONG, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

2 квітня 2018 року, батько склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Гриб Н.М., за яким все своє майно заповідав своїй дружині ОСОБА_2 .

Позивач зазначав, що на час складення заповіту батько перебував на лікуванні у Харківській міській клінічній багатопрофільній лікарні № 17 з діагнозом онкологія прямої кишки 4 стадії та знаходився у тяжкому стані після проведеного оперативного втручання та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Він, позивач, та його рідний брат ОСОБА_3 регулярно відвідували батька - ОСОБА_4 у лікарні, здійснювали оплату за проведені оперативні втручання, медичні препарати та послуги і бачили, що їх батько перебував у тяжкому стані. Станом на початок квітня 2018 року їх батько, у зв`язку із значним погіршенням здоров`я, особливо після проведення повторного оперативного втручання, вже не міг підводитися з ліжка, майже не розмовляв, регулярно перебував під дією знеболювальних препаратів, а тому не міг достатньою мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, у зв`язку із значними вадами зору та загальної фізичної слабкості, він не міг без сторонньої допомоги прочитати та підписати складений заповіт.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 на момент складання заповіту був як фізично так і психічно не здоровий, отже не міг усвідомлювати правильність та наслідки своїх дій, а тому не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, позивач просив визнати заповіт від 2 квітня 2018 року недійсним.

В судове засідання 25 березня 2020 року позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення надані раніше в судових засіданнях підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Подала письмовий відзив, в якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. При цьому посилалася на те, що дійсно її чоловік ОСОБА_4 перебував у тяжкому стані через хворобу, у зв`язку з чим перебував на лікування у Харківській міській клінічній багатопрофільній лікарні № 17. Проте фізичний і психічний стан заповідача дозволяв йому у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заповіт написано нотаріусом зі слів ОСОБА_4 , до підписання прочитаний уголос ОСОБА_4 і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса.

Представник відповідача в судове засідання 25 березня 2020 року не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Пояснення надані раніше в судових засіданнях підтримав в повному обсязі.

Треті особи ОСОБА_3 та приватний нотаріус Гриб Н.М. до суду не з`явилися, подали до суду письмові заяви про розгляду справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 12).

Після його смерті відкрилася спадщина.

2 квітня 2018 року ОСОБА_4 склав заповіт, за яким все своє майно заповідав своїй дружині ОСОБА_2 . Заповіт записаний приватним нотаріусом Гриб Н.М. зі слів ОСОБА_4 та до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_4 і власноручно ним підписаний в присутності нотаріуса. Особу ОСОБА_4 встановлено, дієздатність перевірено. У зв`язку з хворобою ОСОБА_4 заповіт посвідчено у лікарні за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 102).

Виїзд нотаріуса за викликом для вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса зафіксований у відповідному журналі приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гриб Н.М. (а.с. 103-104).

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У частині другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до частин першої та другої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

За змістом пунктів 2, 3 глави 1 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу.

Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями.

Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Допитана в судовому засіданні, в якості свідка ОСОБА_5 повідомила, що є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_4 . Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_4 від першого шлюбу, які з нього весь час «тянули гроші». За життя ОСОБА_4 забезпечив своїх синів всім необхідним (купив квартири, машини, гаражі тощо), надавав матеріальну допомогу онукам. Заповіт складав усвідомлюючи значення своїх дій. Все майно залишив своїй дружині, оскільки дуже хвилювався за неї, що його діти від першого шлюбу все в неї відберуть. ОСОБА_5 зазначила, що бачилася з братом за три дні до його смерті. Вони спілкувалися, згадували минуле, ОСОБА_4 багато жартував та був у нормальному стані, який дозволяв йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Свідок ОСОБА_6 повідомив, що з померлим ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_2 він підтримував дружні стосунки. Відвідував ОСОБА_4 у лікарні. ОСОБА_4 дуже хвилювався за дружину ОСОБА_2 через своїх дітей та першу дружину. Зазначав, що після його смерті вони (діти та перша дружина) відберуть все у ОСОБА_7 . Під час останньої зустрічі, за декілька днів до смерті, ОСОБА_4 поводився і спілкувався як і завжди. Перебував у стані, який дозволяв йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Свідок ОСОБА_8 , яка є дружиною ОСОБА_6 дала показання аналогічні показанням ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що підтримував дружні стосунки з ОСОБА_4 . Останній раз бачив його приблизно 16 квітня 2018 року. ОСОБА_4 під час спілкування висловлював невдоволення щодо поведінки своїх дітей та сказав, що розуміє, що потрібен він лише ОСОБА_7 (дружині).

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що позивач є її племінником, померлий ОСОБА_4 був її братом. З приводу складання заповіту їй нічого не відомо. Вважає дітей брата меркантильними.

Свідок ОСОБА_11 , яка є двоюрідною сестрою позивача, працює лікарем, повідомила в судовому засіданні, що бачилася з ОСОБА_4 за декілька днів до смерті останнього. Він нормально спілкувався, все розумів. ОСОБА_4 вважав та говорив завжди про те, що своїх дітей він забезпечив всім необхідним (квартири, машини, магазин тощо), тому заповіт був складений на дружину ОСОБА_2 . Свідок зазначила, що працює медиком, а тому може стверджувати, що на час складання заповіту ОСОБА_4 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

В якості свідка в судовому засіданні також був допитаний лікар, який лікував ОСОБА_4 ОСОБА_12 . Однак з приводу складання заповіту, самопочуття ОСОБА_4 в день складання заповіту свідку нічого не було відомо.

Відповідно до Висновку експерта № 08-29/2019 комісійної судово-медичної експертизи від 22 квітня 2019 року згідно даним, що вказані у наданій медичній документації ОСОБА_4 , 1948 року народження, на підставі клініко-інструментальних та патогістологічних результатів досліджень у червні 2017 року вперше був встановлений діагноз онкологічного захворювання - рак (помірно диференційована аденокарцинома) ректо-сигмоїдного відділу товстого кишечника. У зв`язку з наявністю цієї онкопатології, яка мала схильність до прогресування, хворий ОСОБА_4 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17».

В останнє хворий поступив до лікарні 19 березня 2018 року, де 21 березня 2018 року йому була проведена операція - лапаротомія, відкриття та дренування порожнини абсцессу, а 30 березня 2018 року виконано повторне оперативне втручання - накладення трансверзостоми.

На третю добу після операції, тобто 2 квітня 2018 року ОСОБА_4 був переведений із реанімаційного відділення до палати. Смерть ОСОБА_4 настала внаслідок наростання явищ поліорганної недостатності ІНФОРМАЦІЯ_1.

При аналізі наданої медичної документації встановлено, що у хворого ОСОБА_4 були відсутні будь-які хронічні стійкі психічні розлади, в т.ч. і на протязі березня - квітня 2018 року.

Станом на день складення заповіту, тобто 2 квітня 2018 року в медичній картці стаціонарного хворого № 4673 зафіксовано, що хворий ОСОБА_4 мав ясну свідомість, будь-яких даних про порушення орієнтації у місці, часі, не зафіксовано, а також відсутні дані щодо будь-яких психічних розладів. В цей день, а також напередодні наркотичні препарати не застосовувалися, а ті медичні препарати, що вводилися хворому у терапевтичних дозах не могли впливати на стан його свідомості.

На підставі викладеного експерти дійшли висновку, що на час складання заповіту 2 квітня 2018 року ОСОБА_4 знаходився у стані, який не перешкоджав йому розуміти і усвідомлювати свої дії (сприймати зміст тексту, оцінювати події - складання заповіту, знайомитися зі змістом документів, тощо).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів того, що ОСОБА_4 на час складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а також того, що він не міг власноручно підписати заповіт, або що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми і посвідчення позивачем не надано.

З врахуванням вищезазначеного, обставини, на які посилається позивач в своїй позовній заяві не знайшли свого підтвердження, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа - приватний нотаріус Гриб Надія Миколаївна, 61001 м. Харків пр-т Московський буд. 89.

Третя особа - ОСОБА_3 , РНОКПП невіломий, місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складений 27 березня 2020 року.

Текст судового рішення доступний для ознайомлення у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://wwwreyestr.gov.ua.

Суддя: О. А. Фанда