Єдиний унікальний номер 226/3058/19
Номер провадження 22-ц/804/624/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Соломахи Л.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 226/3058/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про зобов`язання безоплатно надати вугілля на побутові потреби, з апеляційною скаргою відповідача Державного підприємства «Мирноградвугілля» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 листопада 2019 року (суддя першої інстанції Коваленко Т.О.), -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про зобов`язання безоплатно надати вугілля на побутові потреби.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 10 грудня 1982 року по 26 серпня 1996 року та з 20 квітня 1998 року по 27 липня 2009 року він працював на підприємстві відповідача. Наразі позивач отримує пенсію за віком, зареєстрований та постійно проживає у будинку АДРЕСА_1 .

Посилаючись на ст. 43 Гірничого закону України, Галузеву угоду між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі та всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 листопада 2001 року позивач зазначив про своє право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби за рахунок відповідача. Але у II півріччі 2018 року вугіллям у кількості 2.95 тон відповідач його не забезпечив. З цього питання протягом жовтня 2018 року - лютого 2019 року він декілька разів спілкувався з начальником одного з вугільних складів відповідача на ім`я ОСОБА_2 (повні анкетні дані йому невідомі), який в усній розмові запевняв, що вугілля буде відвантажене позивачу найближчим часом. Проте в подальшому цей начальник вугільного складу несподівано заявив, що вугілля нібито вже було відвантажене позивачу ще 05 жовтня 2018 року. Про це також було вказано у відповіді відповідача на його звернення від 03 липня 2019 року. Але в період з 5 жовтня 2018 року до цього часу вугілля за II півріччя 2018 року від відповідача він не отримував та в жодному із приведених у відповіді документах за отримання вугілля не розписувався.

Просив суд зобов`язати Державне підприємство «Мирноградвугілля» безоплатно надати йому вугілля на побутові потреби за II півріччя 2018 року у кількості 2,95 тон та стягнути на його користь понесені судові витрати.

12 листопада 2019 року рішенням Димитровського міського суду Донецької області позов ОСОБА_1 до ДП «Мирноградвугілля» про зобов`язання безоплатно надати вугілля на побутові потреби задоволено. Відповідача зобов`язано безоплатно надати ОСОБА_1 вугілля на побутові потреби за II півріччя 2018 року у кількості 2,95 тон.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 12 листопада 2019 року, відповідач ДП «Мирноградвугілля» в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за заявою ОСОБА_1 до Мирноградського відділу поліції Покровського ВП ГУНП в Донецькій області ніяких дій не вчинено. Рішення по справі не прийнято. Відповідач не володіє правом досудового розслідування, і тому доказування, що вугілля можливо викрадене з під подвір`я ОСОБА_1 в його функції не входить. Під час розгляду справи судом першої інстанції не взяті до уваги докази, надані підприємством на підтвердження факту доставки вугілля ОСОБА_1 , а саме Книгу обліку відвантаження побутового вугілля вугільним складом та Робочий журнал працівників вугільного складу, в яких за 05 жовтня 2018 року підтверджується вивіз вугілля ОСОБА_1 за місцем його проживання водієм службового транспорту ОСОБА_3 , який під присягою показав в суді, що доставив вугілля за адресою ОСОБА_1 .

Задовольняючи позов, суд послався на положення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», який зобов`язує власника фіксувати факти здійснення всіх господарський операцій, однак не вказав яку конкретно норму порушив відповідач, яким нормативним актом регламентується підпис в талоні на отримання вугілля і яким нормативним актом розроблена форма талона на отримання вугілля. Крім того, зазначив, що ні ст. 43 Гірничого закону України, ні Галузевою угодою, ні Колективним договором підприємства порядок при якому отримувач вугілля повинен підписом у талоні підтвердити отримання вугілля, не регламентується.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , заперечуючи доводи апеляційної скарги відповідача, зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що, оскільки станом на час розгляду справи він не отримав від відповідача вугілля за ІІ півріччя 2018 року, відповідача слід зобов`язати безоплатно надати йому вугілля на побутові потреби у кількості 2,95 тон. Рішення суду він вважає законним та цілком обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться лише до переконання, що начебто він не зобов`язаний фіксувати факт відвантаження вугілля і прямо зазначає, що документів з підписом про отримання вугілля підприємство не складає. До суду першої інстанції допустимих і достатніх доказів на підтвердження своїх заперечень відповідач не надав, в жодному документі нема підпису позивача про отримання вугілля. На підставі викладеного, просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про слухання справи у його відсутність.

Про причини неявки представник відповідача у судове засідання 25 березня 2020 року не повідомив і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що він не з`явився у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представника відповідача, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність вимог позивача, докази надані відповідачем не підтверджують факт отримання позивачем ОСОБА_1 вугілля, на яке він мав право у 2 півріччі 2018 року. Оскільки в талоні про право на отримання ОСОБА_1 вугілля на 2 півріччя 2018 року розділ «отримано» не заповнений, факт передачі матеріальних цінностей (вугілля) відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок за забезпечення фіксування факту здійснення цієї господарської операції, не підтверджений.

Крім того, суд першої інстанції не прийняв довід відповідача що до неможливості вирішення спору у даній справі до завершення кримінального провадження, що було порушено на підставі ухвали слідчого судді від 11 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (а.с.8).

Записами у трудовій книжці позивача підтверджено, що у період з 10 грудня 1982 року по 26 серпня 1996 року, з 05 вересня 1996 року по 11 квітня 1998 року та з 20 квітня 1998 року по 27 липня 2009 року позивач працював на різних посадах на шахті ім. О.Г.Стаханова в/о «Красноармійськвугілля» (наразі після неодноразового перейменування - Відокремлений підрозділ «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Мирноградвугілля») (а.с. 9-11).

Позивач проживає у будинку АДРЕСА_1 , який належить позивачеві на підставі договору купівлі-продажу від 03 березня 2004 року, посвідченого нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 378. Будинок обладнаний пічним опаленням (а.с. 22-24).

На підставі пункту 12.10.10 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості на 2012 рік (яка є чинною), пункту 5.39. Колективного договору ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» на 2007 рік (який є також наразі чинним), позивач має право на безоплатне забезпечення вугіллям підприємством відповідача по нормі 5.9 тони на рік на домоволодіння (а.с. 12-14, 58-62). Ці обставини визнаються сторонами, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у цьому провадженні.

Про право отримання ОСОБА_1 вугілля на 2 півріччя 2018 року у розмірі 2 950 тони з ВП «Шахта «Капітальна» свідчить талон № НОМЕР_1 (а.с.21).

Згідно записів у Книзі обліку відвантаження побутового палива вугільним складом ВП «Автомобіліст» за 05 жовтня 2018 року у рядку під номером 16 виконано запис: транспорт - ЗИЛ 513-85, № чека - 60886, ФИО водія - ОСОБА_3, час: 9:35, час - 9:35 (а.с. 71-72).

Також в матеріалах справи є талон замовника до шляхового листа № 8750 від 05 жовтня 2018 року, складений ВП «Автомобіліст» щодо автомобіля ЗІЛ 45021 д.н. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_3 , де зазначена замовником шахта «Капітальна» і у робочих відмітках зазначена адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Також водій ОСОБА_3 надавав пояснювальну записку на ім`я заступника директора по господарським і соціальним питанням ОСОБА_4 , що 5 жовтня 2018 року він вивозив вугілля отримувачу ВП «Шахта «Капітальна» ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).

Відповідно Інструкції про порядок забезпечення працівників виробничих одиниць, підприємств і організацій Міністерства вугільної промисловості СРСР паливом на побутові потреби, затвердженої Міністерством вугільної промисловості СРСР 11 травня 1976 року (яка є чинною) та Положення про порядок видачі вугілля на побутові потреби працівникам, пенсіонерам та іншим категоріям громадян, які мають право на пільги ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», відпуск палива здійснюється лише по талонах. Форма і порядок видачі та обліку талонів встановлюється Управлінням бухгалтерського обліку і звітності Міністерства. Талони на отримання палива виготовляються об`єднаннями, комбінатами (трестами) в централізованому порядку і зберігаються як бланки суворої звітності (а.с. 65-66).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача та недоведеності доводів відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 заперечував факт отримання 05 жовтня 2018 року безоплатного вугілля за ІІ півріччя 2018 року.

За таких обставин саме на відповідача покладається обов`язок довести належне виконання ним зобов`язань щодо забезпечення фіксування факту отримання позивачем безоплатного вугілля за ІІ півріччя 2018 року.

Натомість, представником відповідача на розгляд суду надано докази, які підтверджують відвантаження та вивезення побутового палива вугільним складом ВП «Автомобіліст». Але жодних належних доказів, які підтверджують факт отримання позивачем вугілля, яке він мав право отримати, відповідачем не надано.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність вимог позивача.

При цьому, суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача щодо неможливості вирішення спору у даній справі до завершення кримінального провадження № 0001049, яке порушено за заявою позивача ОСОБА_1 , дійшовши вірного висновку, що порушені позивачем питання належить вирішувати у цивільно-правовому порядку, а у випадку встановлення під час кримінального провадження протиправної поведінки будь якої особи, відповідач, або інша особа, яка матиме право вимоги, не позбавлена права на пред`явлення вимог про відшкодування збитків внаслідок таких протиправних дій.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що "пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи" (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Мирноградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2020 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Л.І. Соломаха