Справа № 202/467/18
Пров. № 2/202/69/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 березня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: - Бєльченко Л.А.

при секретарі: - Гемай В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачів, указуючи, що 17.11.2007 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики в простій письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до вказаного договору позики вона надала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 118 500,00 доларів США на купівлю будинку для її, ОСОБА_2 , сім`ї, а саме, сина ОСОБА_4 та чоловіка ОСОБА_3 , відповідача у справі, строком до 17.11.2015 року. За вказані грошові кошти відповідачі придбали домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Вона, позивач, разом зі своєю донькою ОСОБА_2 , її чоловіком ОСОБА_3 та їх сином ОСОБА_4 проживали у вказаному домоволодінні однією сім`єю до вересня 2017 року. Оскільки у неї з відповідачами були дружні, сімейні відносини, після настання строку повернення позики, а саме 17.11.2015 року, вона не наполягала на її поверненні. Однак на початку 2016 року у неї виникла необхідність в отриманні її грошових коштів від відповідачів. Проте останні не поспішали їх повертати. Протягом майже двох років грошові кошти їй повернуті не були. В той же час сімейні відносини між відповідачами погіршилися, що призвело до розірвання шлюбу між ними. На даний час відповідачі суму боргу не повернули, від виконання взятих на себе зобов`язань ухиляються.

У зв`язку з викладеним, позивач просила стягнути солідарно з відповідачів суму боргу у розмірі 3 405 690 грн., що за курсом 28,74 станом на 30.01.2018 року становить еквівалент 118 500,00 доларів США, та судові витрати у справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні визнали позовні вимоги, зазначивши, що дійсно вона, ОСОБА_2 , отримала від своєї матері ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 118 500,00 доларів США для придбання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 для їх з відповідачем ОСОБА_3 сім`ї. Однак у зв`язку з тим, що на даний час сімейні відносини між нею та відповідачем припинені, їх шлюб рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2018 року розірваний, відповідач захопив їх спільний бізнес та вказане домоволодіння, звідки вигнав її, вона позбавлена фінансової можливості повернути позивачеві суму боргу.

Представник відповідача Громова О ОСОБА_7 М ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначаючи, що жодних грошових коштів, отриманих колишньою дружиною ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у позику від ОСОБА_1 , відповідач не бачив, своєї згоди як один із подружжя на укладення цього договору позики він не давав. Зазначив, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було придбано за особисті грошові кошти відповідача ОСОБА_3 і позивач не має до цього ніякого відношення. Представник відповідача вказав, що позивачем взагалі не доведено, що ці грошові кошти існували а також були витрачені на купівлю вказаного домоволодіння. Також представник відповідача зазначив, що звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_2 намагаються ввести суд в оману щодо нібито укладеного між ними договору позики за для того, щоб вплинути на рішення суду по справі про поділ майна між відповідачами, котрий на даний час перебуває в провадженні суду. Просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позову.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачі з 14.10.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до розписки від 17.11.2007 року, складеної відповідачем ОСОБА_2 , остання отримала він позивача грошові кошти у розмірі 118 500,00 доларів США на купівлю житла для її сім`ї, тобто для сина та чоловіка ОСОБА_3 на строк до 17.11.2015 року.

Як встановлено судом, під час перебування у шлюбі відповідачами відповідно до договору купівлі-продажу від 19.02.2009 року було придбано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на котре було оформлене на відповідача ОСОБА_3 (а.с. 8).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2018 року шлюб між відповідачами розірваний (а.с. 200).

На даний час відповідачі не повернули позивачеві суму боргу, від виконання взятих на себе зобов`язань ухиляються.

Ухвалою суду від 20.04.2018 року по справі призначено судово-технічну експертизу, на вирішення котрої поставлено наступні запитання: чи виготовлений рукописний текст розписки ОСОБА_2 від 17.11.2007 року у той час, яким датований документ? У який час був виконаний рукописний текст у документі розписка ОСОБА_2 від 17.11.2007 року? В один чи різні періоди часу був виконаний ркописний текст у документі розписка ОСОБА_2 .? Чи в один період часу були виконані рукописні текст та підпис у документі розписка ОСОБА_2 від 17.11.2007 року?

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів № 16303/18-34 від 01.04.2019 року, записи та підпис від імені ОСОБА_2 , що містяться у розписці від імені ОСОБА_2 , датованій 17.11.2007 року, виконані пишучим приладом, спорядженим чорнилом чорного кольору. Відповісти на інші запитання ухвали суду експертам не видалося можливим у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення абсолютного часу нанесення штрихів рукописних записів та підписів, виконаних чорнилами (а.с. 112-114).

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Оскільки судом встановлено, що грошові кошти у розмірі 118 500,00 доларів США відповідач ОСОБА_2 отримала у позику від ОСОБА_9 на купівлю житла для сім`ї, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідачі проживали разом за час перебування у шлюбі, тобто грошові кошти, отримані у позику, були використані відповідачем ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, однак повернуті станом на час розгляду справи не були, суд вважає можливим стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 3 405 690 грн., що за курсом 28,74 станом на 30.01.2018 року становить еквівалент 118 500,00 доларів США.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_8 щодо того, що ОСОБА_3 придбав домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за власні грошові кошти, отримані від бізнесу, а не за грошові кошти, отримані у позику його колишньою дружиною від матері, з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідачем на підтвердження придбання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за власні грошові кошти, отримані від бізнесу, не наданого належних та допустимих доказів.

Крім того, ухвалою суду від 08.07.2019 року за заявою представника позивача вирішено письмово опитати відповідача ОСОБА_3 в якості свідка. Останньому поставлені, зокрема, питання про те, що за які грошові кошти було придбане домоволодіння АДРЕСА_1 . На вказане питання заявою від 25.02.2020 року відповідач відповів, що вказане домоволодіння було придбано ним за його особисті грошові кошти, які він тривалий час накопичував та отримував від свого бізнесу (а.с. 144, 186). Однак на питання про те, за які грошові кошти був зроблений ремонт та придбані меблі у вказане домоволодіння, відповідач відповів, що на його особисті грошові кошти та на кошти його колишньої дружини, які вони отримували від ведення спільного бізнесу.

Суд також не приймає до уваги заперечення представника відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_8 щодо того, що відповідач ОСОБА_3 не надавав письмової згоди на укладення спірного договору позики з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно з ч. 1 ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки судом встановлено, що договір позики від 17.11.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , недійсним судом не визнавався, з урахуванням визначеної ч. 1 ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, вказаний договір є дійсним.

Також суд зазначає, що чинне законодавство не передбачає обов`язкове нотаріальне посвідчення договорів позики, у зв`язку з чим згода відповідача ОСОБА_3 на укладення вказаного договору позики не обов`язкова.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 4 405,00 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) суму боргу за договором позики у розмірі 3 405 690 (три мільйони чотириста п`ять тисяч шістсот дев`яносто) грн.. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 4 405,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.