КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №757/13904/20-ц Головуючий у 1 інстанції: Остапчук Т.В.

Провадження №22-ц/824/11767/2020 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

08 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Макарова Вадима Михайловича представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, третя особа: Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, третя особа: Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про відшкодування шкоди, в якому просив стягнути з держави Україна за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну Маріупольським об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, у розмірі 27 320,20 грн.

У мотивування позову посилався на те, що він має право на отримання пенсії за віком, що посвідчується пенсійним посвідченням серія № НОМЕР_1 від 01 серпня 2012 року.

До листопада 2014 року він перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Донецької області м. Старобешево.

У зв`язку з набранням чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де мешкав ОСОБА_1 , було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У листопаді 2016 року він отримав довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, що було підтвердженням його реєстрації на контрольованій території.

Саме з цього часу та до жовтня 2017 року Пенсійний фонд України нараховував пенсійне забезпечення та перераховував належні до виплати суми на картковий рахунок, який був відкритий на його ім`я в АТ «Ощадбанк».

У жовтні 2017 року на картковий рахунок не була зарахована щомісячна пенсія.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року №805/3497/18-а бездіяльність боржника Пенсійного фонду України по невиплаті пенсії визнана протиправною та зобов`язано боржника Пенсійний фонд України поновити виплату ОСОБА_1 пенсії з жовтня 2017 року.

Боржник Пенсійний фонд України добровільно не виконував вказане судове рішення.

У зв`язку з тим, що боржник фактично взагалі відмовився виконувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року, державний виконавець направив повідомлення до правоохоронного органу та виніс постанову від 24 грудня 2019 року про закінчення виконавчого провадження №59081091.

Станом на 28 березня 2020 року боржником рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року в обсязі, який ним передбачений, не виконане.

Пенсія за період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2018 року на рахунок ОСОБА_1 не надійшла.

У зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду боржником Пенсійним фондом України нанесена ОСОБА_1 шкода у вигляді недоотриманої пенсії та недоотриманої компенсації втрати частини доходів у розмірі 27 320,20 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, третя особа: Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про відшкодування шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Макаров В.М. представник ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції порушено ст. 1, п. 1 п. 2 п. З ст. 2, ст. З, ст. 5, ст. 10, ст. 11, ст. 76, п. 4 ст. 82, п. 1 ст. 89, ст. 263 ЦПК України, ст. 22, ст. 1173 ЦК України.

Вказує, що суд першої інстанції у рішенні визначив, що вимоги позивача є абстрактними. Але суд першої інстанції не врахував, що пенсія та компенсація, належна позивачу, має певний розмір та законні очікування на фактична отримання позивачем цих сум.

Звертає увагу й на те, що недоотримана позивачем унаслідок неправомірних лій відповідача сума пенсії є збитком у вигляді упущеної вигоди, тобто доходу, який особа могла б реально здержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Також посилається, що суд першої інстанції не надав жодної юридичної оцінки доводам (фактам) позивача та наявним у справі доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

ОСОБА_1 має право на отримання пенсії за віком, що посвідчується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим 01 серпня 2012 року Пенсійним фондом України. (а.с. 36)

Згідно довідки від 15 листопада 2016 року № ОСОБА_1 взято на облік внутрішньо переміщеної особи. (а.с. 35)

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року №805/3497/18-а визнано протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 , починаючи з жовтня 2017 року. Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з жовтня 2017 року. (а.с. 37-43)

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Немченко А.І. від 11 травня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №805/3497/18-а, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 28 грудня 2018 року. (а.с.43-44)

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Немченко А.І. від 24 грудня 2019 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №805/3497/18-а та надіслано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. (а.с. 50-51)

Згідно довідки Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заборгованість ОСОБА_1 становить 24 822 грн. (а.с. 49)

Звертаючись до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, ОСОБА_1 просив стягнути шкоду у вигляді недоотриманої пенсії та недоотриманої компенсації втрати частини доходів у розмірі 27 320,20 грн.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України як до відповідача, який на думку позивача повинен відшкодувати шкоду у вигляді недоотриманої пенсії та недоотриманої компенсації втрати частини доходів у розмірі 27 320,20 грн, завдану Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області у зв`язку з невиконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року.

При цьому, позовні вимоги ОСОБА_1 не містять нормативно-правового обґрунтування порушень саме Міністерством юстиції України прав позивача.

Звертаючись за захистом своїх прав до суду саме позивач повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

Як вбачається з рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року саме Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зобов`язано поновити виплату пенсії ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Пенсійного фонду України підпорядковуються Пенсійному фонду України та безпосередньо відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 вказаного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 зазначеного Положення управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідачем за заявленими ОСОБА_1 позовними вимогами є Пенсійний фонд України та його територіальний орган - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто орган, уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

На наведене вище суд першої інстанції не звернув уваги, а тому колегія суддіввважає за необхідне змінити рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргуадвоката Макарова Вадима Михайловича представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль