печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Козлова Р.Ю.,

при секретарі Іваненку С.С.,

розглянувши у судовому засіданні з викликом сторін у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн., починаючи з 01 лютого 2020 року, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову, позивачка зазначила, що між нею та відповідачем з 2014 року розпочались фактичні шлюбні відносини, тобто спільне проживання та ведення спільного господарства. З вказаний період у позивачки та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка - ОСОБА_3 . Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились 01.01.2020 та дочка ОСОБА_3 залишилась проживати разом з позивачкою, та залишається на повному її утриманні. Крім того у позивачки на утримання перебуває її перша дитина - син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначає, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо утримання своєї дитини, не приймає участь у виховання та приймає у часті у матеріальному забезпечення своєї дочки, а відтак просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

03 жовтня 2020 року представником відповідача - адвокатом Борисенком О.В. подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково визнає позов на суму у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, вказав у нього на утриманні є ще одна дитина, відтак невеликий рівень доходів не дає йому можливості сплачувати аліменти у розмірі, які просить позивачка.

11 листопада 2020 року на адресу суду надійшла відповідь позивачки на відзив відповідача, відповідно до змісту якого, позивачка наполягає на обґрунтуванні позову та його задоволенні, а дані та обставини на які відповідач посилається у своєму відзиві такими, що не підтвердженні достатніми доказами.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що між сторонами з 2014 року розпочались фактичні шлюбні відносини, тобто спільне проживання та ведення спільного господарства. З вказаний період у позивачки та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка - ОСОБА_3 .

На момент вирішення даного спору неповнолітня дочка проживає з позивачко, що стороною відповідача не заперечувалось.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач не надає їй матеріальну допомогу, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини. При цьому, відповідач є працездатною особою, матеріально забезпечений та може надавити її у розмірі, який просить стягнути позивачка.

У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

У відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України).

У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 24 липня 2020 року.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону а також виходячи з того, що неповнолітня дитина сторін проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 000 грн., починаючи з 24 липня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття.

Вимога про стягнення аліментів за минулий час задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою не доведено позовних вимог у цій частині.

Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у відповідача сина від іншого шлюбу. Даних про наявність на утриманні відповідача інших осіб, які в силу закону потребують утримання з його боку суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу на праві власності належить рухоме. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач офіційно працевлаштований і має доходи.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відхиляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі визначеному позивачкою зазначає, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Так, аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні та надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою дитину на підставі наведених вище норм закону, а тому суд вважає, що присуджений до стягнення розмір аліментів в сумі по 2000 грн. на дитину щомісячно, є достатнім.

Суд вважає, що 2000 грн. на дитину є саме тим розміром аліментів, який відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дитини.

Крім того, позивачка не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь витрат на лікування або навчання дітей у порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України.

Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 80, 84,110,112, 113, 180, 181, 182, 183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2,10,76-81, 141-142, 200, 263-265, 273, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 24 липня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 840, 80 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 24 липня 2020 року у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Повне рішення суду складено 25 листопада 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя