Номер провадження: 22-ц/813/1701/20
Номер справи місцевого суду: 523/7828/16-ц
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника Кредитної спілки «Істок» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
02 червня 2016 року ОСОБА_3 представник кредитної спілки «Істок» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою, яка в подальшому була уточнена та просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 62657,48 грн., що складаються з : сума кредиту 9164,63 грн.; відсотки 36362,22 грн., інфляційні витрати 13846,24 грн., три відсотки річних 3264,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01 грудня 2015 року між КС «Істок» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № КДК-4502, відповідно до якого позивач надав йому кредит у розмірі 10000,00 гривень, строком до 26.05.2017 року, а останній повинен був щомісячно повертати кредит із сплатою 39% річних від суми залишку кредиту. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо несвоєчасного погашення кредиту згідно з графіком, 02.03.2016 року ОСОБА_2 було направлено лист-попередження про наявність заборгованості з вимогою її погашення. Проте, на момент звернення КС «Істок» до суду із позовною заявою, відповідачем заборгованість по зазначеному кредитному договору погашено не було, у зв`язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.5-6).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року (головуючий суддя Аліна С.С.) було вирішено в задоволенні позовних вимог КС «Істок» відмовити. Мотивуючи дане рішення тим, що ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 20.07.2016 року по 31.10.2018 року, згідно ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з момент призов під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Крім того, відповідно до звіту Військової частини НОМЕР_1 № 102 від 25.10.2018 року встановлено, що здійснювалися щомісячні відрахування відносно ОСОБА_2 за постановою від 20.07.2016 року за виконавчим листом № 523/7828/16 (ВП № 55540452 від 22.01.2018 року) утримана сума з січня по травень 2018 рік 7339,97 грн; та відповідно до квитанції, наявної в матеріалах справи, відповідач здійснив погашення боргу за кредитним договором від 01.12.2015 року (а.с.153-156).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 представник КС «Істок» звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги КС «Істок» про стягнення заборгованості у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки посилання суду першої інстанції на ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не є вірним, адже згідно ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації чи закінчення строків встановлених для проведення мобілізації особливий період не діє, аналогічна позиція викладена також в рішення Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/18425/15 від 04.02.2016 року. Апелянт також зазначає, що згідно наявних у справі виписок банку на користь КС «Істок» ОСОБА_2 перераховано за період з дати отримання кредитних коштів, а саме з 01.12.2015 року по 14.06.2018 року лише 9696,49 грн, відповідно до чого відповідачем не було повернуто навіть тіло кредиту у розмірі 10000,00 грн.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, Одеський апеляційний суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 як військовослужбовець має визначене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на ненарахування з 21 березня 2018 року штрафних санкцій та пені за невиконання своїх зобов`язань за кредитними договорами, а також на ненарахування процентів за користування кредитом. Відповідно до ч. 15 ст. 14 вказаного закону військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищезазначена частина Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється на всіх військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, який не обмежується районом проведення АТО.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та відхиляючи доводи апеляційної скарги вказує на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2015 року між КС «Істок» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № КД-4502, згідно з умовами якого апелянт (позивач) надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 10 000,00 гривень, строком до 26 травня 2017 року, а останній повинен був щомісячно повертати кредит із сплатою 39% річних від суми залишку кредиту (а.с.12-13). Відповідно до видаткового касового ордеру від 01.12.2015 року, ОСОБА_2 особисто отримав від КС «Істок» 10 000,00 гривень (а.с.23). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № КД-4502 від 01.12.2015 року сума боргу ОСОБА_2 становить 62 657,48 грн, що складаються з: сума кредиту 9164,63 грн; відсотки 36362,22 грн, інфляційні витрати 13846,24 грн, три відсотки річних 3264,40 грн (а.с.75,76,77). 02.03.2016 року КС «Істок» направлено вимогу про сплату заборгованості відповідачу ОСОБА_2 за кредитним договором № КД-4502 від 01.12.2015 року (а.с.14), однак апелянт вказує, що вказані у вимозі кошти не були сплачені кредитору. Апелянт також вказує, що ОСОБА_2 на рахунок КС «Істок» згідно наявних в матеріалах справи виписок банків загалом було перераховано 9 696,49 грн

Стаття 526 ЦК України передбачає загальні умови виконання зобов`язання. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Так, в статях 1-2 даного Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» зазначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Верховний Суд сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» у постанові від 25.04.2018 року у справі №205/1993/17-ц, зазначивши, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 28.07.2016 року по 31.10.2018 року. Копія контракту між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_2 у військовій частині НОМЕР_1 відсутня у зв`язку з переведенням ОСОБА_2 для подальшого проходження служби до другого сектору оперативно-розшукового відділу «Тарутине» (з місцем дислокації н.п. Підгірне) оперативно-розшукового управління Південного регіонального управління, згідно листа Одеського загону морської охорони військової частини НОМЕР_1 (а.с.93). Відповідно до витягу з наказу №231-ос від 28.07.2016 р. ОСОБА_2 було зараховано до списку особового складу 1 загону морської охорони південного регіонального управління Державної прикордонної служби України з 28.07.2016 р. (а.с.94). Згідно з витягом з наказу №469-ос від 31.10.2018 р. ОСОБА_2 було виключено з вищевказаного списку з 31.10.2018 р. (а.с.95).

Суд апеляційної інстанції також наголошує на тому, що в матеріалах справи наявна копія заявки на отримання кредиту члена кредитної спілки «Істок» ОСОБА_2 , в якій він просить надати йому кредит в розмірі 10 000, 00 грн та зазначає, зокрема, що працює на посаді водія-пожежника в званні старший солдат у військовій частині НОМЕР_2 (дата закінчення контракту 08.09.2018 року)(а.с. 11), а тому КС «Істок», укладаючи кредитний договір з ОСОБА_2 не могли не знати про його статус військовослужбовця й відповідно, слідуючи вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», зобов`язані були не нараховувати позичальнику штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги зводяться до спростованих вище посилань на те, що гарантії Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» не поширюються на відносини, які є предметом судового спору.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки вимоги позовної заяви не обґрунтовані належним чином, а доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника Кредитної спілки «Істок» залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

23.03.2020 року м. Одеса