Номер провадження: 22-ц/813/3096/20
Номер справи місцевого суду: 520/6205/19
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_1 (треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Відділ у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру Одеської області, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради) про визнання протиправними та скасування рішення комісії з розгляду земельних спорів Одеської міської ради, оформлене Протоколом № 18 від 20 вересня 2018 року та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Літвінової І.А. 24 травня 2019року у м. Одеса, -

встановила:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОМР, ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням уточнень, просив суд визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду земельних спорів Одеської міської ради, оформлене Протоколом № 18 від 20 вересня 2018 року, та зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою (а.с. 2-12, а.с. 76-86).

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з заявою про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що вимогами пред`явленого позову є скасування рішення комісії з розгляду земельних спорів ОМР, оформлене Протоколом № 18 від 20 вересня 2018 р., та зобов`язання відповідача ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_2 . Комісією з розгляду земельних спорів ОМР, при прийнятті оскаржуваного рішення, фактично було надано дозвіл Департаменту комунальної власності ОМР, Територіальному органу Держгеокадастр у м. Одесі Одеської області узгодити та затвердити проект землеустрою (землевпорядну документацію) щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0942 га, за адресою: АДРЕСА_1 , без погодження меж відведення земельної ділянки з суміжними землекористувачами: гр. ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), гр. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), гр. ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), що, у свою чергу, є грубим порушенням вимог чинного законодавства України. Станом на час звернення до суду з позовом та відповідним клопотанням про забезпечення позову, відповідачем ОСОБА_1 вже отримано рішення Одеської міської ради від 16 лютого 2018 р. №2922-VII, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі отримання вищевказаного рішення, ОСОБА_1 розробила та почала узгоджувати, (затверджувати) проект землеустрою щодо відведення у власність вище вказаної земельної ділянки. Доказом вищезазначеного є відповідь від Управління Архітектури та містобудування ОМР (лист від 04 жовтня 2018 р. № 01-15/436, та лист від 21 серпня 2018р. № 01-05/28-147пр-К, наданий до позовної заяви додатком п.6), яким вказано, що землевпорядник ФОП ОСОБА_6 звертався із відповідним клопотанням про погодження проекту землеустрою (землевпорядної документації) щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 . Відповідно до вимог чинного законодавства, наступними інстанціями щодо узгодження землевпорядної документації є: Територіальний органу Держгеокадастр у м. Одесі Одеської області, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Одеська міська рада, яка ухвалює рішення про затвердження землевпорядної документації та передачу у приватну власність земельної ділянки, частина якої належить громаді міста Одеси. У позивача ОСОБА_2 є об`єктивні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть і унеможливити виконання судового рішення (а.с. 103-105).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2019 року клопотання адвоката Стратулата С.Д. в інтересах позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову було задоволено. Заборонено Департаменту комунальної власності ОМР узгоджувати та затверджувати проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,0942 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено Територіальному органу Держгеокадастр у м. Одесі Одеської області узгоджувати та затверджувати проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,0942 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено АДРЕСА_1 міській раді затверджувати проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,0942 га, за адресою: АДРЕСА_1 , та передавати ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність земельну ділянку (землі житлової та громадської забудови міста), площею 0,0942 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 111-115).

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, суд дійшов невірного висновку про наявність реальних ризиків невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Крім того, судом не було враховано, що наявність або відсутність права власності на земельну ділянку, в отриманні якого була обмежена відповідачка, не впливає на права позивача, та не впливає на виконання можливого рішення суду, у разі ухвалення його на користь позивача (а.с. 118-124).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачено частиною 1 статті 150 ЦПК України; відповідно до положень даної норми процесуального права позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", надалі - Постанова).

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

Відповідно до п. 4 Постанови суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання протиправними та скасування рішення комісії з розгляду земельних спорів Одеської міської ради, оформлене Протоколом № 18 від 20 вересня 2018 року та зобов`язання відповідача не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою

Враховуючи, що наступними інстанціями щодо узгодження землевпорядної документації є: Територіальний органу Держгеокадастр у м. Одесі Одеської області, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Одеська міська рада, яка ухвалює рішення про затвердження землевпорядної документації та передачу у приватну власність земельної ділянки, частина якої належить громаді міста Одеси, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність заборони Департаменту комунальної власності ОМР узгоджувати та затверджувати проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,0942 га, за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони Територіальному органу Держгеокадастр у м. Одесі Одеської області узгоджувати та затверджувати проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,0942 га, за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони Одеській міській раді затверджувати проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,0942 га, за адресою: АДРЕСА_1 , та передавати ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність земельну ділянку (землі житлової та громадської забудови міста), площею 0,0942 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Колегія суддів вважає також обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника); метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, з урахуванням доказів, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов вірного висновку, що неприйняття заходів забезпечення позову, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,0942 га, за адресою: АДРЕСА_1 , та передачі ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність вказаної земельної ділянки, без погодження меж відведення земельної ділянки із суміжними землекористувачами.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що наявність або відсутність права власності на земельну ділянку, в отриманні якого була обмежена відповідачка, не впливає на права позивача, та не впливає на виконання можливого рішення суду, у разі ухвалення його на користь позивача. Так, з позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що останній оскаржив рішення комісії з розгляду земельних спорів Одеської міської ради, оформлене Протоколом № 18 від 20 вересня 2018 року, та просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки вважав, що вказане рішення прийнято без погодження меж відведення земельної ділянки із суміжними землекористувачами, а тому воно грубо порушує вимоги земельного законодавства України, а також порушує законні права позивача на користування належним йому майном.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2019 рокупостановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2019 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 25 березня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе