П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„17" березня 2020 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 263/13149/19

Номер провадження 22-ц/804/1220/20

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.

за участю секретаря: Єфремової О.В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Регіональний сервісний центр МВС в Донецькій області

третя особа - ТОВ «Веломото ЛТД»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2020 року головуючого судді Шевченко О.А. зі складанням повного тексту судового рішення 30 січня 2020 року по цивільній справі про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Веломото ЛТД» ( далі - ТОВ «Веломото ЛТД») про визнання права власності на транспортний засіб. Позов мотивовано тим, що 31 липня 2007 року, він придбав моторолер марки «EX150F» номер двигуна « НОМЕР_1 » на підставі довідки-рахунку серія ЄГП №721253, вартістю 4686, 50 грн. у ТОВ «Веломото ЛТД». Також був виданий акт прийому - передачі транспортного засобу від 17 травня 2007 року, митна декларація, яка свідчить про розмитнення даного моторолера та сертифікат відповідності, та йому було роз`яснено, що в будь-який час він зможе звернутися до відповідних органів для реєстрації транспортного засобу. На теперішній час в нього виникла потреба розпорядитись вказаним моторолером і він звернувся до Територіального сервісного центру № 1441 із заявою про реєстрацію моторолера на підставі вищевказаних документів та отримав відмову,оскільки з 18 листопада 2015 року довідка-рахунок не є документом-підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності. У зв`язку з тим,що він не може реалізувати право володіння, користування та розпорядження майном,просив визнати за ним право власності на моторолер.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на моторолер 2007 року випуску, торгової марки «EX150F», моделі EX 150А, двигун № НОМЕР_1 , придбаний 31 липня 2007 року на підставі довідки-рахунку серії ЄГП № 721253, виданої ТОВ «Веломото ЛТД « 31 липня 2007 року.

В апеляційний скарзі начальник Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги зазначено, що у рішенні визначено, що 05 квітня 2019 року позивач звернувся до ТСЦ МВС №1441 (структурного підрозділу РСЦ МВС в Донецькій області) із заявою наступного змісту «мені відмовлено в реєстрації транспортного засобу, на якій підставі мені було відмовлено. Ксерокопії документів надаю". З цих документів судом встановлено, що позивач 05 квітня 2019 року звернувся до ТСЦ МВС №1441 із заявою вх. № Зо/п про перереєстрацію, з видачею свідоцтва про реєстрацію, моторолера ЕХ 150А, 2007 року випуску, марки EX150F, двигун № НОМЕР_1 . До заяви про перереєстрацію транспортного засобу надано довідку-рахунок серії ЄГП 721253 від 31 липня 2007 року, яка була видана ТОВ «Веломото ЛТД» 31 липня 2007 року, якою підтверджено, що позивач сплатив 4 686,50 грн. за придбаний ним моторолер 2007 року випуску, марки EX150F, двигун № НОМЕР_1 . Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Відповідно до Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, вищевказаного порядку № 1388, розроблена Інструкція про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року № 379. Відповідно до п. 3.1 вказаної інструкції № 379 для проведення реєстрації транспортних засобів посадовими особами Центру приймаються до розгляду письмові заяви власників транспортних засобів - фізичних або юридичних осіб, зразки яких наведено в додатках 1, 2 до цієї інструкції. У відповідності до п. 3.11. інструкції № 379 після проведення всіх перевірок у заяву (додатки 1 або 2) про реєстрацію транспортних засобів уповноваженою посадовою особою Центру, яка приймає рішення, вноситься чіткий запис про прийняте щодо реєстрації транспортних засобів рішення, яке підтверджується підписом із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові та дати. Заява ОСОБА_1 , що надана до ТСЦ, не є заявою про перереєстрацію транспортного засобу. Тому, тлумачення наданих суду документів не надає можливості зробити висновок, що позивач звернувся із заявою про проведення перереєстрації моторолера. Позивач звернувся саме із заявою про надання роз`яснень правових підстав відмови у проведенні державної реєстрації і отримав відповідь ТСЦ МВС №1441 від 16 жовтня 2019 року №31/5-7482, в якій роз`яснено, що ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу, оскільки згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 941 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» з 18 листопада 2015 року, довідку-рахунок виключено з переліку документів, які підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів. Крім того, зазначено , що у порушення ст. 364 ЦПК України, судом не встановлено, що між ОСОБА_1 та ТСЦ МВС №1441 як суб`єктом владних повноважень, а не РСЦ МВС в Донецькій області, як юридичною особою, виникли адміністративно-правові відносини, тому у разі незгоди позивача з наданою відповіддю виник адміністративно-правовий спір, що має розглядатися адміністративним судом. Це порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи. Заявлена позовна вимога про визнання права власності свідчить про виникнення у позивача цивільно-правових відносин, учасниками яких ні ТСЦ МВС №1441, ні РСЦ МВС в Донецькій області не є. Позивачем заявляється позовна вимога до РСЦ МВС в Донецькій області, у той же час не наводяться факти, які свідчили б про порушення, оспорювання, або невизнання його права власності РСЦ МВС в Донецькій області. Зауважено, що відповідачем у відзиві на позовну заяву, що був наданий до суду першої інстанції, зверталася увага суду на правову позицію, викладену Верховним судом по справі № 905/484/18 у постанові від 13 травня 2019 року, в якій вказано на відсутність підстав та обставин для задоволення позову про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки відповідач не ставить під сумнів наявність права власності позивача на спірне майно, а сам позов не містить жодної вимоги саме до відповідача; позивач не доводить неможливість реалізації ним своїх прав. Однак, у судовому рішенні, на порушення приписів п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, не зазначено у мотивувальній частині мотивована оцінка цього аргументу, наведеного відповідачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Також, судом першої інстанції не врахована правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 20 червня 2011 року у справі № 3-55гс11.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представники Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області Мальцева А.М.,Кузнецова Ю.В. підтримали доводи скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

У судове засідання апеляційного суду представник ТОВ «Веломото ЛТД» не з`явився, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення учасників справ, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню ,з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції посилався на п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 18 жовтня 2006 року , ст.392 ЦК України ,та виходив з того,що оскільки ще на підставі довідки-рахунку встановленого зразку позивачу належить на праві власності моторолер, відновити своє порушене право позивач не має можливості,права позивача порушені та підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на майно.

З такими висновками суду не можна погодитись виходячи з наступного .

Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).

Розглядаючи позов,суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін,але в межах заявлених вимог .

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 мотивував позов тим,що 31 липня 2007 року, він придбав моторолер марки «EX150F» номер двигуна « НОМЕР_1 » на підставі довідки-рахунку серія ЄГП №721253, вартістю 4686, 50 грн. у ТОВ «Веломото ЛТД». Також йому був виданий акт прийому - передачі транспортного засобу від 17 травня 2007 року, митна декларація, яка свідчить про розмитнення даного моторолера та сертифікат відповідності. На теперішній час в нього виникла потреба розпорядитись вказаним моторолером. Він звернувся до Територіального сервісного центру № 1441 із заявою про реєстрацію моторолера на підставі вищевказаних документів та отримав відмову,оскільки внаслідок змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 941 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» з 18 листопада 2015 року довідка-рахунок не є документом, на підставі якого здійснюються операцій з транспортними засобами та не є документом, що підтверджує право власності. Враховуючи викладене,просив визнати за ним право власності на моторолер.

При розгляді справи встановлено наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 05 квітня 2019 року звернувся до ТСЦ МВС №1441 із заявою вх. № 3о/п про перереєстрацію, з видачею свідоцтва про реєстрацію, моторолера ЕХ150А , 2007 року випуску, марки EX150F, двигун № НОМЕР_1 .

До заяви про перереєстрацію транспортного засобу надано довідку-рахунок серії ЄГП №721253 від 31 липня 2007 року, яка була видана ТОВ «Веломото ЛТД» 31 липня 2007 року, якою підтверджено, що позивач сплатив 4 686,50 грн. за придбаний ним моторолер 2007 року випуску, марки EX150F, двигун № НОМЕР_1 .

До позову позивачем долучено сертифікат відповідності на придбаний моторолер терміном дії з 16 серпня 2006 року до 09 серпня 2007 року, виданий фірмою виробником.

Листом від 16 жовтня 2019 року №31/5-7482 позивачеві було відмовлено у державній реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу, оскільки згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 941 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» з 18 листопада 2015 року довідку-рахунок виключено з переліку документів, які підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів.

За ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК Ураїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною першою статті 182 ЦК встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух « державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Згідно з пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року N 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Відповідно до п. 8 цього Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників та документів, які підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін в реєстраційні документи.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори купівлі продажу, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; договори, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів: договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортні засоби договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішеннями власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило па транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноваженому органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем; договір купівлі-продажу транспортного засобу,укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів,за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення,розшуку та управління активами,одержаними від корупційних та інших злочинів.

У той же час, 18 листопада 2015 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 941 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань реєстрації транспортних засобів», яка безпосередньо стосується скасування використання довідки-рахунка при купівлі-продажу та оформлення транспортних засобів.

У зв`язку з чим з 18 листопада 2015 року довідка-рахунок не є документом - підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності.

Таким чином, надана позивачем для реєстрації в квітні 2019 року довідка-рахунок від 31 липня 2007 року вже не була документом, що підтверджує факт придбання транспортного засобу.

Розглядаючи спір, що виник, буде правильним зробити висновок, що з боку ТСЦ № 1441 РСЦ МВС в Донецькій області цілком підставно відмовлено позивачу у перереєстрації транспортного засобу.

Висновок щодо правильності таких дій відповідача зроблений Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 803/336/16 .

Стосовно вимог позивача про визнання за ним права власності на моторолер ,внаслідок оспорювання цього права відповідачем, варто зазначити наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає,що органи державної влади та органи місцевого самоврядування ,їх посадові особи зобов*язані діяти лише на підставі,в межах повноважень та у спосіб,що передбачені Конституцією та законами України .

РСЦ МВС в Донецькій області діє на підставі Положення про Регіональний сервісний центр МВС в Донецькій області, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1404, у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19 травня 2017 року № 406 .

Відповідно до Положення РСЦ МВС в Донецькій області у своїй діяльності керується Конституцією та законами України,актами Президента України,Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України,прийнятими відповідно до Конституції та законів України,наказами Міністерства внутрішніх справ України,іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням.

РСЦ МВС в Донецькій області відповідно до покладених на нього завдань здійснює організаційне забезпечення та контроль процесу реєстрації транспортних засобів,обміну та видачі посвідчень водія,обліку та зберігання документів,що є підставою для їх видачі,контроль за наповненням Єдиного державного реєстру МВС (абз.15 п.4 Положення).

Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач, звернувшись до суду у даній справі з позовними вимогами до Регіонального сервісного центру МВС України в Донецькій області про визнання за ним права власності на транспортний засіб, не врахував положення ст. 392 ЦК України, оскільки відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на майно та видачі свідоцтва, у зв`язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права, не є оспорюванням права власності на майно. Зокрема, сервісний центр не перебуває з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження майном, щодо якого заявлено позовні вимоги про визнання права власності, не оспорює та не претендує на таке право.

Така позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 червня 2011року у справі № 3-55гс11.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що третя особа ТОВ «Веломото ЛТД» оспорює набуття позивачем права власності на моторолер.

Твердження позивача про те, що РСЦ МВС не визнає і оспорює його право власності на моторолер не грунтуються на законі, оскільки у даному випадку ТСЦ РСЦ МВС, відмовляючи позивачу у реєстрації транспортного засобу, діяв як особа публічного права, покликана на виконання функцій держави стосовно контролю за дотриманням закону, а не як особа приватного права, а спірні правовідносини, що склалися між сторонами є публічно- правовим, а не приватно-правовими.

Згідно з п. 7 Порядку № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Позивач придбав моторолер 31 липня 2007 року . Не заперечує ту обставину, що він своєчасно не звернувся до відповідного органу МВС для перереєстрації транспортного засобу, оскільки йому було роз*яснено ,що зможе це зробити в будь-який час .

З моменту придбання та звернення позивача до сервісного центру пройшло майже дванадцять років.

При цьому, ним не наведено обґрунтованих обставин, поважних причин, які заважали йому вчинити дії щодо реєстрації транспортного засобу, а тому посилання на те, що з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 18 листопада 2015 року № 941 звужено зміст і обсяг його прав і свобод, не можуть бути розцінені , як порушення ч. 3 ст. 22 Конституції України, оскільки означена постанова не позбавляє осіб права на реєстрацію транспортного засобу, а лише змінює його порядок і підстави.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що позивач не позбавлений можливості захисту свого права у порядку адміністративного судочинства, якщо вважає, що його право порушено відмовою у вчиненні реєстраційної дії.

Враховуючи викладене,позовні вимоги задоволенню не підлягають .

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах законодавства .

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що у відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст.ст. 141,382 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені відповідачем витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача .

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області - задовольнити .

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2020 року - скасувати повністю та ухвалити нове рішення .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Веломото ЛТД» про визнання права власності на транспортний засіб -відмовити .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ,який мешкає та зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 на користь Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області ,,судові витрати,понесені у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн.10 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 26 березня 2020 року.

Судді: