Справа № 637/297/20
РІШЕННЯ

Іменем України

26 березня 2020 року селище Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Стеганцова С.М.,

за участю секретаря - Реуцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Шевченківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території,-

в с т а н о в и в:

26 березня 2020 року заявник ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території місто Донецьк.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_2 , про що за місцем народження було видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 31 травня 2019 року, актовий запис про народження №79.

Місто Донецьк є тимчасово окупованою територією, в місті відсутні органи державної влади України.

З метою реєстрації народження дитини ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), але їй було відмовлено, оскільки надані документи не відповідають формі, затвердженій Наказом міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08 серпня 2006 року. Тому просить встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_2 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку.

Заявник ОСОБА_1 до суду не прибула, надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю, вимоги заяви підтримала та просила задовольнити (а.с.23).

Представник заінтересованої особи - Шевченківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до судового засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, проти заяви ОСОБА_1 не заперечує (а.с.22).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ст. 4 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

В Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, зазначено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що у заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки склища Шевченкове Харківської області, громадянки України, та громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, народилась дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження не існуючої республіки (а.с.9).

Крім свідоцтва про народження на підтвердження факту народження дитини заявником надано до суду наступні копії документів, які підтверджують вагітність ОСОБА_1 та народження саме нею дитини (а.с.10-17), а саме:

-обмінна картка полового будинку від 30 травня 2019 року;

- эпікріз після операції кесарєва сеченія на імя ОСОБА_1 від 30.06.2019 року;

-результати біохімічного скринінгу 2 триместра від 28.01.2019 року;

-протокол УЗІ в 1-м триместрі від 19.11.2018 року;

Медичне свідоцтво про народження від 30 травня 2019 року, видане Центральною міською клінічною лікарнею №6 міста Донецька, територія розташування якої входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р. Згідно із наданим документом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 22-50 години ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дівчинку вагою 3670,0, на зріст 56 см, місце народження місто Донецьк.

Листом керівника Шевченківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 25.02.2020 року за № 195-22.29-22-35 (а.с.18) заявнику відмовлено у державній реєстрації народження дитини жіночої статі на підставі наданого свідоцтва про народження. Відмова обґрунтована тим, що форма наданого документу не відповідає формі, затвердженій наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, з 18.01.2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4) і одержала ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 (а.с.5).

Батько дитини зі слів заявника є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, з 24.09.2009 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7).

Відповідно до картки фізичної особи - платника податків, виданої ДПІ у Куйбишевському районі м.Донецька від 20.08.2010 року, ОСОБА_3 , одержав ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 (а.с.8).

За положеннями ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, оцінюючи надані заявником документи про народження, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну, виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ].

Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).

Тому, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Отже, з метою захисту прав і свобод ОСОБА_1 , як матері дитини та громадянки України, а також її новонародженої дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви та встановлення факту народження дитини жіночої статі.

Суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт народження особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Частиною 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

В частині 4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

Відповідно до ст. 1, 9, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З наведеної правової норми слідує, що свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 , видане Донецьким міським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції від 31 травня 2019 року на ім`я ОСОБА_2 є недійсним і не створює правових наслідків.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження фізичної особи, тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику зареєструвати народження дитини та отримати свідоцтво про народження, видане державним органом України.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 263-265, 315-319 ЦПК України, ст.ст. 1, 9, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 року за № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Шевченківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території,- задовольнити.

Встановити факт народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Донецьку, Україна.

Матір`ю дитини вказати в актовому записі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України.

Батька дитини вказати в актовому записі у відповідності до вимог ст.135 Сімейного Кодексу України (за заявою матері) - ОСОБА_3 , громадянин України.

Копію рішення суду направити до Шевченківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

Копію рішення направити заявнику та заінтересованим особам.

Суддя

Шевченківського районного суду

Харківської області С.М. Стеганцов