Справа № 336/610/20
Провадження № 2-н/336/72/2020
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

24 березня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Жупанова І.Б., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з вищевказаною заявою в якій просить суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Розглянувши заяву із доданими документами, суддя дійшла висновку про те, що існують підстави для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених частиною 1 статтею 161 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 160 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною 1 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

В своїй заяві заявниця зазначила, що вона разом з дитиною зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , а боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а фактично мешкає: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Зі змісту ч. 9 ст. 165 ЦПК України вбачається, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Аналізуючи положення вказаної процесуальної норми закону, суддя вважає, що вона є спеціальною, якою встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням ст. 162 ЦПК України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності, а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи).

Судом на виконання вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України було направлено запит до Департаменту реєстраційних послуг ЗМР щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника, згідно наданої суду відповіді встановлено, що інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою вказаною у заяві: АДРЕСА_3 відсутня. Інші відомості про зареєстроване місце проживання або перебування боржника матеріали заяви не містять.

За викладених обставин, суддя вбачає підстави для відмови у видачі судового наказу.

Разом з тим, відмова у видачі судового наказу не перешкоджає заявниці звернутися до суду з позовом до боржника про стягнення аліментів за наявним останнім відомим місцем його проживання.

Керуючись статтями 165, 166, 260-261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя І.Б.Жупанова