Справа № 518/1496/17
Провадження № 2/496/894/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Пендюри Л.О.

за участю секретаря - Богдан Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк», про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №500394304 від 20.07.2013 року у розмірі 16620 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №500394304 на суму 16620 грн. зі сплатою комісії за обслуговування кредиту 9,99% річних строком до 22.07.2016 року. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Дата Майнінг Груп» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до ОСОБА_1 коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп». Відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 41257 грн. 70 коп., з яких: 15008 грн. 62 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 14887 грн. 08 коп. - заборгованість за процентами та комісією, 11350 грн. - пеня, штраф, неустойка. Оскільки відповідачка відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з вказаним позовом.

В свою чергу ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до ТОВ «ФК «ЄАПБ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ПАТ «Альфа-банк», в якому просить визнати недійсним кредитний договір №500394304 від 20.07.2013 року, посилаючись на те, що відповідно до анкети-заяви на отримання кредиту РНОКПП ОСОБА_1 - НОМЕР_1 , а згідно картки платника податків ОСОБА_1 , виданої 13.07.2015 року ДПІ у Біляївському районі, її РНОКПП - НОМЕР_2 .

Крім цього, ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила в задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до неї відмовити у повному обсязі, застосувавши наслідки пропуску строку позовної давності.

Позивач подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просить у її задоволенні відмовити, посилаючись на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є стороною оскаржуваного кредитного договору №500394304 від 20.07.2013 року і тому не може бути відповідачем за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 ). Невідповідність РНОКПП не є підставою недійсності правочину, передбаченою ст. 203 ЦК України, а надана ОСОБА_1 ще одна картка платника податків ставить під сумнів її дійсність, оскільки ідентифікаційний номер платника податків видається одноразово та не змінюється на протязі життя. Кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому вимоги про визнання його недійсним є безпідставними.

Крім цього ТОВ «ФК «ЄАПБ» подало до суду відповідь на заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначає, що строк позовної давності слід відраховувати з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання договору факторингу №2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, адже тільки з цього часу ТОВ «ФК «ЄАПБ» дізналося про порушення про порушення кредитних зобов`язань. Датою повернення кредиту є 22.07.2016 року, а тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» не порушило загальний строк позовної давності, звернувшись до суду з позовом у жовтні 2017 року, оскільки мав право зробити це до 22.07.2019 року. Крім цього, оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний платіж починається з моменту порушення строку його погашення, а отже строк позовної давності не порушено. Зазначає, що п. 24 розділу №2 договору передбачено, що сторони домовилися про те, що позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплати неустойки тощо, становить 50 років. Вказане застереження до договору є договором про збільшення строку позовної давності.

Представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог та просив справу розглянути у його відсутність.

ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не визнає в повному обсязі, позовні вимоги за її зустрічним позовом підтримує в повному обсязі і просить розглянути справу без її участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за зустрічним позовом - ПАТ «Альфа-Банк» до судового засідання не з`явився, хоча повідомлявся про місце і час розгляду справи належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 20.07.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 500394304 на суму 16620 грн. зі сплатою комісії за обслуговування кредиту 9,99% річних строком до 22.07.2016 року (а.с.4-8).

30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Дата Майнінг Груп» право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором (а.с.15-17).

10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило позивачу належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп» (а.с.18-20).

На виконання умов договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, на адресу відповідачки було направлено повідомлення № 001468283-1 від 19.10.2016 року про відступлення права вимоги до позивача (а.с.13).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

ПАТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачці кредит.

Позивач вказує на те, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 10.10.2016 року позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій, і таким чином відповідач має заборгованість у розмірі 41245,70 грн., яка складається з наступного: 15008,62 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 14887,08 грн. - заборгованість за процентами та комісією, 11350 грн. - пеня, штраф, неустойка, що підтверджується витягом з додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року (а.с.22).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

З положень ст. 257 ЦК України вбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року №638/10895/14-ц.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Судом установлено, що останній платіж відповідачкою було здійснено 22.12.2013 року, тобто з 22.12.2013 року у кредитора виникло право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 28.11.2017 року, тобто після спливу строку позовної давності, заяви про поновлення строку суду не подало, а тому суд вважає можливим до вимог позивача застосувати строк позовної давності.

Посилання позивача на те, що строк позовної давності було збільшено на 50 років, суд до уваги не приймає, оскільки позивачем не надано письмового договору щодо збільшення строку позовної давності в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Крім того, доводи позивача про те, що про порушення свого права він дізнався 10.10.2016 року, тобто з моменту набуття права вимоги за відступленим кредитним договором суд також не приймає до уваги, оскільки до правонаступника переходять всі права і обов`язки, які мав первісний кредитор, що передбачено ст. 514 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_1 подано заяву про застосування строків позовної давності, а тому є підстави для відмови у позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «ЄАПБ» про визнання кредитного договору недійсним, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України та згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При укладенні кредитного договору №500394304 від 20.07.2013 року сторонами було дотримано вимог щодо його укладенні, передбачених ст. 638 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», про що ОСОБА_1 сама зазначає у своєму зустрічному позові.

Підставою визнання кредитного договору недійсним ОСОБА_1 вважає розбіжності у її РНОКПП, вказаному в анкеті-заяві на отримання кредиту, та наданою нею карткою платника податків.

З анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Кредит готівкою/ «Кредит готівкою «Партнерський»/ «Моментальні гроші» та продукту «Відновлювальна кредитна лінія » вбачається, що ідентифікаційний код ОСОБА_1 : НОМЕР_1 (а.с.8).

Вказана анкета-заява підписана нею та представником банку.

Крім цього, до анкети-заяви додано копію дубліката картки фізичної особи-платника податків, виданої 19.06.2013 року, згідно якої ОСОБА_1 одержала ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , наданий Державною податковою адміністрацією України згідно з даними, заповненими нею в обліковій картці. Дата занесення до Державного реєстру фізичних осіб - 11.06.2002 року.

Вірність вказаної копії завірена 20.07.2013 року підписами ОСОБА_1 та представника банку (а.с.11).

06.05.2015 року внаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.91).

До зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 надала копію картки платника податків, виданої 13.07.2015 року на її ім`я, згідно якої її РНОКПП - НОМЕР_2 , дата реєстрації у Державному реєстрі 24.04.2003 року.

Відповідно до ч. 3 Розділу ХІІІ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків при внесенні змін до даних, що вносяться до Державного реєстру з Облікової картки № 1ДР та/або Заяви за формою № 5ДР, реєстраційний номер облікової картки платника податків не змінюється.

Тобто, податковий номер облікової картки платника податків не змінюється протягом усього періоду перебування на обліку у контролюючих органах платника податків, що ставить під сумнів дійсність наданої до зустрічної позовної заяви облікової картки платника податків, згідно якої її РНОКПП - НОМЕР_2 . Крім цього, при укладенні кредитного договору нею було власноруч засвідчено чинність копії картки платника податків, згідно якої її ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 .

Крім цього, невірність зазначення ідентифікаційного коду в анкеті-заяві не є підставою для визнання правочину недійсним в розумінні ст. 215 ЦК України.

Суд не приймає до уваги доводи ТОВ «ФК «ЄАПБ» про те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є стороною оскаржуваного кредитного договору №500394304 від 20.07.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», і тому не може бути відповідачем за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 ), оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» є правонаступником ПАТ «Альфа Банк» у вказаному кредитному договорі, а тому згідно ст. 514 ЦК України до нього, як нового кредитора, переходять права ПАТ «Альфа Банк» як первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_1 в зустрічному позові до ТОВ «ФК «ЄАПБ» про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 215, 253, 254, 256-258, 509, 514, 525, 526, 536, 611, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в позові ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

ОСОБА_1 в зустрічному позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк», про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра