Постанова

Іменем України

18 березня 2020 року

м. Київ

справа № 752/11546/14-ц

провадження № 61-7148св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду в складі судді Кравець В. А. від 05 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 грудня 2006 року між банком та відповідачем був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2740, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 267 321 євро, зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 14 грудня 2021 року. Додатковою угодою № 1 від 04 квітня 2007 року сторони домовилися викласти пункти 1.1.1, 1.1.2, 1.3.1 договору кредиту від 15 грудня 2006 року в новій редакції, за якою максимальний ліміт заборгованості встановлений в сумі 375 860 Євро. Посилаючись на те, що позичальник не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 582 650,48 Євро, що еквівалентно 9 373 007,23 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором від 15 грудня 2006 року в розмірі 9 373 007,23 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Суд першої інстанції, установивши, що відповідач не виконав належним чином умови взятих на себе зобов`язань, дійшов висновку про те, що позивач має право на стягнення вказаних коштів з боржника й задовольнив позов.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року повернуто особі, яка їх подала.

Апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив про те, що остання не є учасником справи, а оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У квітні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила зазначену ухвалу скасувати та передати справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що рішення суду першої інстанції про стягнення боргу за кредитним договором з боржника стосується її прав та обов`язків, оскільки у разі неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, банк має право в рахунок погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно, яке їй належить на праві власності.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 752/11546/14-ц з Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 березня 2020 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 15 грудня 2006 року між банком ба відповідачем був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2740, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 267 321 євро, зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 14 грудня 2021 року. Додатковою угодою № 1 від 04 квітня 2007 року сторони домовилися викласти пункти 1.1.1, 1.1.2, 1.3.1 договору кредиту від 15 грудня 2006 року в новій редакції, за якою максимальний ліміт заборгованості встановлений в сумі 375 860 Євро.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 02-10/3681 від 15 грудня 2006 року відповідно до якого в іпотеку було передано наступне нерухоме майно: п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Внаслідок неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором та додатковими угодами до нього станом на 01 липня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 582 650,43 Євро, що еквівалентно 9 373 007,23 грн, яка складається: 327 008 Євро, що еквівалентно 5 260 527,01 - заборгованість по кредиту; 209 187,99 Євро, що еквівалентно 3 365 174,82 - заборгованість за відсотками; 16 891,05 Євро, що еквівалентно 271 723,72 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 29 563,39 Євро, що еквівалентно 475 581,68 грн - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_2 указував на те, що суд постановив судове рішення, яке зачіпає його права як іпотекодержателя майна, яке є предметом оскаржуваного правочину у цій справі.

Підстави для повернення апеляційної скарги визначені у статті 357 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції повертає апеляційну скаргу, якщо: апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено; до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження особа, яка подала скаргу, подала заяву про її відкликання; скаргу подано в інший спосіб, ніж до суду апеляційної інстанції; скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд не врахував, що він звернувся до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про його права та інтереси (частина перша статті 352 ЦПК України).

Підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті 358 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню; є ухвала про закриття провадження у зв`язку з відмовою від раніше поданої апеляційної скарги цієї самої особи на це саме судове рішення; є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення; скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, яка викладена у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд наведеного не врахував, неправильно застосував положення статті 357 ЦПК України, а тому оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими та достатніми для скасування ухвали апеляційного суду, а справа підлягає направленню до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Згідно частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

У зв`язку з допущеними апеляційним судом порушеннями норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А.Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун