Номер провадження: 22-ц/813/3162/20
Головуючий у першій інстанції Панчук А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

24.03.2020 року м. Одеса

Суддя судової палати з цивільних справ Одеського апеляційного суду Погорєлова С.О., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 вересня 2019 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Роздільнянської районної державної адміністрації про скасування розпорядження, -

встановив:

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 вересня 2019 року провадження за позовом ОСОБА_1 до Роздільнянської районної державної адміністрації про скасування розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації № 793/А від 30.05.2008 року та №204/А від 10.02.2009 року зупинено до закінчення розгляду справи №511/2013/17, провадження №511/92019 за позовом ОСОБА_2 до Роздільнянської міської ради Одеської області, Відділу у Роздільнянському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 про визнання рішення XXXV сесії Роздільнянської міської ради Одеської області №797-У від 12.02.2009 року, №855-У від 29.05.2009 року, №849-У від 29.05.2009 року не чинним і усуненням перешкод у розпорядженні земельною ділянкою. А також до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 511/1678/17 (провадження 2/511/45/18) за позовом ОСОБА_27 до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа ОСОБА_2 про скасування розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 08.10.2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху, оскільки скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, а саме - при подачі апеляційної скарги скаржником не сплачено суму судового збору.

Копія ухвали Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року була направлена 25 листопада 2019 року на адресу апелянта, вказану останнім у апеляційній скарзі: АДРЕСА_1 .

13 січня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду повернувся поштовий конверт, надісланий на адресу ОСОБА_1 , із відміткою «За закінченням строку зберігання». При цьому, прізвище відповідальної особи за вручення копій судових рішень та їх повернення до суду не зазначено, конкретні причини, які не дали змоги вручити копії судових рішень, теж не зазначені.

13 лютого 2020 року апеляційний суд сповіщав ОСОБА_1 про залишення її апеляційної скарги без руху шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Одеського апеляційного суду.

19 лютого 2020 року Одеським апеляційним судом на адресу апелянта знову була направлена копія ухвали суду від 15 листопада 2019 року.

Інших даних щодо вручення або не вручення копії судового рішення апелянту у справі, матеріали справи не містять.

Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 14.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31 січня 2014 року значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Така ж саме адреса місця проживання вказана і самою ОСОБА_1 у апеляційній скарзі. Дані щодо інших місць проживання або перебування апелянта у матеріалах справи відсутні.

Вказане свідчить про те, що протягом тривалого часу - з листопада 2019 року, судом апеляційної інстанції вживались усі передбачені законом заходи для належного повідомлення ОСОБА_1 про необхідність виконання вимог ухвали Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року.

Натомість, з боку апелянта, протягом також тривалого часу, з жовтня 2019 року (дня подачі апеляційної скарги), і протягом перебування апеляційної скарги на розгляді Одеського апеляційного суду, не було виконано процесуальний обов`язок щодо отримання інформації про рух його апеляційної скарги для забезпечення своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного розгляду цивільної справи.

Згідно ч.2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;

4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції?(§§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08?листопада 2005 року в справі «Смірнова проти України»).

У пункті 41 рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка?закріплює один із основоположних принципів - неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Так, у ст.17 Конвенції № ETS N 005 «Заборона зловживання правами» передбачено, що «Жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції».

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Тобто, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Таким чином, зловживання процесуальними правами, в тій чи іншій мірі, має бути спрямоване на перешкоджання реалізації захисту порушеного права. Порушниками, які можуть зловживати своїми процесуальними правами, можуть бути особи, які беруть участь у справі, інші учасники процесу, оскільки кожен з них наділений відповідними процесуальними правами і обов`язками та відповідно може впливати на хід розгляду справи.

Як вже вказувалось вище, цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 вересня 2019 року про зупинення провадження у справі перебуває у провадженні суду апеляційної інстанції протягом значного часу - з листопада 2019 року, судом здійснено усі передбачені законом заходи щодо забезпечення отримання апелянтом копій судових рішень про залишення його апеляційної скарги без руху.

Таким чином, протягом вказаного тривалого періоду ОСОБА_1 не здійснено жодного заходу, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження. Вказані дії апелянта призводять до порушення судом норм чинного законодавства України щодо розгляду справи в розумні строки, та порушення прав інших осіб на справедливий і публічний розгляд їх справи упродовж розумного строку.

Враховуючи наведене, прихожу до висновку, що процесуальна бездіяльність позивача не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту. Відтак, враховуючи, що перелік дій, наведений у частині другій статті 43 ГПК України, не є вичерпним, то суд може визнати зловживанням процесуальними правами також інші дії, які мають відповідну спрямованість.

Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що обрана ОСОБА_1 при розгляді справи позиція свідчить про зловживання стороною своїми процесуальними правами (стаття 44 ЦПК України), у зв`язку із чим суд повертає апеляційну скаргу заявнику.

Керуючись ч. 3 ст. 44, ст. 357 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 вересня 2019 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Роздільнянської районної державної адміністрації про скасування розпорядження, - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена протягом тридцяти днів у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова