Справа №173/201/20
Провадження №2/173/345/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого: - судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження в м. Верхньодніпровську цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

05.02.2020 року до суду звернувся позивач АТ КБ «Приватбанк» з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

25.02.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2020 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 20.03.2020 року.

Відповідачем в установлений строк відзив на позовну заяву не наданий, заява про визнання позовних вимог не надана.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 02.03.2011 року, яка виникла станом на 15.12.2019 року в загальній сумі 45494.99 грн., яка складається з наступного:

- 0.00 грн., заборгованість за поточним тілом кредита;

- 30306.63 грн., - заборгованість за простроченим тілом кредита;

- 00.00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 5413.24 грн., заборгованість за в відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625;

- 7132.50 грн., - нарахована пеня;

- 0.00 грн., нарахована комісія;

- 500.00 грн., - штраф фіксована частина;

- 2142.62 грн., - штраф процентна складова.

А також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102.00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг в зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 02.03.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 15000.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві.

Відповідач ознайомлена із Умовами і правилами надання банківських послуг, що діяли станом на час підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження (витяг із Умов і правил надання банківських послуг, з якими ознайомлено в відповідача, копія наказу банку щодо затвердження умов і правил надання банківських послуг на момент підписання заяви, яка додана до позовної заяви).

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.5 п. 2.1.1.2.6 Умов та правил надання Банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням і ініціативою Банку.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 1.1.1.67, 1.1.5.1. 1.1.5.2 Договору передбачена можливість односторонньої зміни та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком. До обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції на картрахунках.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та Угодою виконав в повному обсязі, а саме перерахував позивачеві грошові кошти на банківську картку у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач своєчасно не надавала банку грошові кошти на погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 станом на 15.12.2019 року має заборгованість в загальній сумі 45494.99 грн., яка складається з наступного:

- 0.00 грн., заборгованість за поточним тілом кредита;

- 30306.63 грн., - заборгованість за простроченим тілом кредита;

- 00.00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 5413.24 грн., заборгованість за в відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625;

- 7132.50 грн., - нарахована пеня;

- 0.00 грн., нарахована комісія;

- 500.00 грн., - штраф фіксована частина;

- 2142.62 грн., - штраф процентна складова.

Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», при цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства, з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. що містяться в Єдиному державному реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних із зміною назви. Тому в подальшому назва позивача вказується АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № б/н від 02.03.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 15000.00 грн., вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копією заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Судом встановлено, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Таким чином відповідач підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору та кредитний договір, шляхом складання зазначеного вище документу, був укладений у належній письмовій формі.

Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того, відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було активовану видану їй картку та остання активно користувалася виданою їй карткою, отримувала кредитні кошти та періодично вносила грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, тобто відповідач фактично виконувала умови укладеного договору.

З заяви, яка подавалась відповідачем до банківської установи вбачається, що відповідач ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, що підтверджується підписом відповідача в поданій заяві.

Тобто укладений договір відповідав як волі так і волевиявленню відповідача.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові від 06.02.2018 року у справі № 755/2720/16-ц Верховним Судом України зазначено, що відповідач підписала заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами Банку; при цьому Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови і правила були чинними на час укладання договору.

Крім того, судом встановлено, що сторони уклали договір про приєднання, керуючись ч. 1 ст. 634, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який можу бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведеними до їх відома. В зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладання кредитного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до таких умов, з якими він ознайомлений.

Умови укладеного між сторонами кредитного договору встановлені Умовами та Правилами надання банківських послуг. З заповненої позивачем заяви вбачається, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщені на сайті ПриватБанку www/privatbank/ua/, який зазначений у заповненій відповідачем заяві, про що мається підпис відповідача. З чого суд приходить до висновку, що як при підписанні договору і отриманні банківської картки відповідач була ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг, так і в будь-який час могла самостійно ознайомитись з ними та з будь-якими змінами до них.

Пунктом 1..1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Відповідно до п.1.1.2.3. до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції на картрахунках.

Дані положення Умов та Правил надання банківських послуг, з якими погодилася відповідач, відповідають положенням ст. 1056-1 ЦК України, а саме ч.1, 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на час надання відповідачу кредиту передбачена змінювана процентна ставка.

Відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України - якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.

У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки.

Аналогічні положення передбачені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, для яких приєдналася відповідач.

Пунктом 1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено порядок інформування про зміну процентної ставки за кредитом, а саме шляхом отримання виписки про стан картрахунків, або шляхом отримання СМС-повідомлення або через систему INTERNET banking (ПРИВАТ-24).

Таким чином Умовами та правилами надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач передбачений порядок інформування про зміну процентної ставки, який не передбачає обов`язку банку у письмовій формі повідомляти позичальника про зміну процентної ставки. А таке повідомлення могло бути здійснене за наведеними вище способами за вибором відповідача.

Приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач погодилася з даними положеннями та отримувати відповідну інформацію у встановлений спосіб.

Крім того, як ст. 1056-1 ЦК України так і Умовами та Правилами надання банківських послуг відповідачу надавалась можливість подати заяву про розірвання кредитного договору та погасити заборгованість за кредитним договором за раніше діючою процентною ставкою у випадку незгоди із підвищенням процентної ставки.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Уклавши із публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач ОСОБА_1 порушила договірні зобов`язання, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 15.12.2019 року має заборгованість в загальній сумі 45494.99 грн., яка складається з наступного:

- 0.00 грн., заборгованість за поточним тілом кредита;

- 30306.63 грн., - заборгованість за простроченим тілом кредита;

- 00.00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 5413.24 грн., заборгованість за в відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625;

- 7132.50 грн., - нарахована пеня;

- 0.00 грн., нарахована комісія;

- 500.00 грн., - штраф фіксована частина;

- 2142.62 грн., - штраф процентна складова.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено відповідальність за невиконання, неналежне виконання, зобов`язання. Так умовами договору передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Так умовами договору передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості яка складає 0.24% від суми загальної заборгованості. яка нараховується за кожен день прострочення кредиту + 50 грн., щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або прострочення за процентами на суму від 100 грн. та пеня 0.24% від суми загальної заборгованості. яка нараховується за кожен день прострочення кредиту + 100 грн., щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або прострочення за процентами на суму від 100 грн., за другий місяць поспіль і більше.

Тобто із зазначеної анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем, вбачається, що сторони погодили розмір кредитного ліміту, процентів за користування кредитом та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми.

Оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доказів повернення кредиту відповідачем на час розгляду справи судом сторонами не надано. За даних обставин суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту, оскільки відповідач не спростував отримання банківської картки та отримання за нею кредитних коштів, користування кредитними коштами (що вбачається із розрахунку заборгованості за кредитом). Крім того відповідач частково вносив кошти на погашення заборгованості за укладеним кредитним договором, що в свою чергу підтверджує факт укладання кредитного договору, інформованість його про умови укладеного договору і визнання відповідачем заборгованості за укладеним кредитним договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Виникнення простроченої заборгованості відбувається в разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

Прострочене тіло кредитку це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково, не у повному обсязі.

За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 30306.63 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 5413.24 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як відповідач прострочив виконання зобов`язання за тілом кредиту, позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості за тілом кредиту. Тому з відповідача підлягає стягненню 5413.24 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно укладеного між сторонами договору у вигляді анкети-заяви від 02.03.2011 року, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення з відповідача пені в сумі 45494.99 грн. підлягають задоволенню, оскільки відповідачем неналежно виконувались взяті на себе зобов`язання за кредитним договором.

У задоволенні позовних вимог про стягнення сума у розмірі 2642,62 грн., яка складається з штрафу (фіксована частина) - 500.00 грн., та штрафу (процентна складова ) 2142.62 грн., суд вважає за можливе відмовити, оскільки одночасне застосування штрафів і пені за одне й те саме порушення не допускається.

На підставі вищевикладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за укладеним кредитним договором від 02.03.2011 року, яка виникла станом на 15.12.2019 року в загальній сумі 42852 грн. 37 коп. яка складається із наступного:

- 30306.63 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту.

- 5413.24 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України.

- 7132.50 грн. нарахована пеня.

В задоволенні решти позовних вимог суд вважає за можливе - відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 42852 грн. 37 коп. Х 2102.00 грн. : 45494.99 грн. = 1979 грн. 91 коп. Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1979.91 грн., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК (01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д. Код , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 березня 2011 року, яка виникла станом на 15 грудня 2019 в сумі 42852 (сорок дві тисячі вісімсот п`ятдесят дві) грн. 37 коп., яка складається з наступного:

- 30306.63 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту.

- 5413.24 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України.

- 7132.50 грн. нарахована пеня.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК (01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д. Код , МФО 305299) 1979 (одну тисячу дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 91 коп. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК (01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д. Код ).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо така апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому судове рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Повний текст рішення складений 20.03.2020 року

Суддя Петрюк Т.М

Зареєстроване 20.03.2020 року

Оприлюднене 27.03.2020 року

Дата набрання законної сили 21.04.2020 року