ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року

м.Суми

Справа №592/18902/19

Номер провадження 22-ц/816/849/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 лютого 2020 року в складі судді Алфьорова А. М., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 03 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Садівської сільської ради Сумського району Сумської області про поновлення на роботі.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 26 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду від 26 лютого 2020 року, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, ОСОБА_1 вказав, що суд першої інстанції не врахував, що тривалість його робочого дня складала 2,4 години, тому відповідач безпідставно звільнив його на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, якою передбачена можливість розірвання власником трудового договору у випадку відсутності на робочому місці більше трьох годин без поважних причин протягом робочого дня.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не надав доказів щодо наявності поважних причин відсутності його на робочому місці у період з 01 листопада 2019 року по 15 листопада 2019 року, а отже, на думку суду, він допустив прогул, тому суд не вбачав підстав для скасування розпорядження сільського голови від 19 листопада 2019 року за № 82-К, яким його було звільнено з роботи за прогули та для поновлення позивача на роботі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до розпорядження сільського голови Садівської сільської ради від 28 лютого 2018 року за № 14-к ОСОБА_1 був прийнятий на посаду акомпаніатора Садівського СБК на 0,5 ставки за сумісництвом з 01 березня 2018 року (а.с. 15).

З доповідних директора Садівського СБК Крячко О.М. та в.о. директора Садівського СБК Шимчук А.О. на ім`я сільського голови від 05, 06, 07, 08, 09, 15 та 19 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 02, 05, 06, 07, 09, 14, 15 та 16 листопада 2019 року без попередження причин своєї відсутності на роботі (а.с. 18, 19, 20, 22, 23, 24, 25, 27).

Разом з тим, згідно уточнень до доповідної директора Садівського СБК Крячко О.М. від 09 листопада 2019 року ОСОБА_1 з`явився на роботу (без зазначення дати) після трьохденної відсутності на робочому місці. Пояснення, довідку або інший документ про причину відсутності не надав, у зв`язку з чим директор будинку культури не допустила його до роботи. При цьому, ОСОБА_1 своєю поведінкою зірвав репетицію хору (а.с. 21).

Також, з доповідної директора Садівського СБК Крячко О.М. від 14 листопада 2019 року вбачається, що акомпаніатор ОСОБА_1 з`явився на роботу (без зазначення дати), при цьому, пояснення, довідку або інший документ про причини відсутності на роботі він не надав. Директор будинку культури повідомила йому про те, що учасники хорового колективу відмовляються з ним працювати. Пробувши на репетиції 20 хвилин, він залишив роботу та поїхав додому (а.с. 17).

Згідно доповідної директора Садівського СБК Крячко О.М. від 09 листопада 2019 року ОСОБА_1 08 листопада 2019 року відмовився підписувати графік робочого часу від 05 листопада 2019 року, мотивуючи відмову тим, що не буде ставити підпис «заднім» числом. Як вказано у доповідній, ОСОБА_1 вчасно не був ознайомлений з графіком, оскільки 05, 06 та 07 листопада 2019 року був відсутній на роботі без поважних причин (а.с. 26).

08 листопада 2019 року учасники народного аматорського хорового колективу звернулись із заявою до сільського голови Садівської сільської ради Масалітіної Н.І. про звільнення ОСОБА_1 , вказуючи на відсутність взаємопорозуміння між ними та акомпаніатором (а.с. 30).

З протоколу засідання профгрупи працівників Садівського СБК від 12 листопада 2019 року вбачається, що профгрупою було ухвалено рішення про клопотання перед ОСОБА_2 (сільським головою) про прийняття розпорядження про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України(а.с. 28).

За даними табеля обліку робочого часу за листопад 2019 року ОСОБА_1 з 01 по 15 листопада 2019 року був відсутній на роботі з відміткою прогул. При цьому, всього його не було на роботі 28,5 годин за 12 днів (а.с. 16).

Розглянувши доповідні дирекції Садівського сільського будинку культури від 02, 05, 06, 07, 08, 09, 12, 14, 15 і 19 листопада 2019 року про неявку ОСОБА_1 на роботу без поважних причин, а також табель обліку використання робочого часу з відмітками про прогули ОСОБА_1 у період з 01.11.2019 року по 19.11.2019 року, керуючись пунктом 4 статті 40, статтею 43 КЗпП України голова Садівської сільської ради Сумського району винесла розпорядження від 19 листопада 2019 року за № 82-к, яким ОСОБА_1 , як акомпаніатора, зовнішнього сумісника Садівського сільського будинку культури звільнила з роботи за прогули без поважних причин (пункт 4 статті 40 КЗпП України) (а.с. 4).

27 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до сільського голови із заявою, в якій просив відмінити вищевказане розпорядження. При цьому, позивач надав завірену ксерокопію листка непрацездатності серії АДЧ № 185101, з якого вбачається, що він у період з 15 по 19 листопада 2019 року перебував на лікарняному (а.с. 29, 32).

Листом від 28 листопада 2019 року за № 865 секретар сільської ради Віра Міщенко повідомила заявника про те, що підстави для скасування розпорядження від 19 листопада 2019 року за № 82-к відсутні, оскільки листок непрацездатності від 15 листопада 2019 року про перебування на лікарняному був наданий ОСОБА_1 27 листопада 2019 року, тобто після звільнення, а документи про поважність причин відсутності на роботі з 01.11.2019 року по 15.11. 2019 року відсутні (а.с. 5).

За правилами статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як роз`яснено у п.п., 17, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, пунктом 4 статті 40 КЗпП України передбачено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу протягом усього робочого дня або більше трьох годин безперервно чи сумарно протягом робочого дня без поважних причин, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці протягом вищезазначеного часу без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Із встановлених у справі обставин вбачається, що позивач неодноразово порушував трудову дисципліну, а саме: був відсутній на роботі протягом усього робочого дня (02, 05, 06 та 07 листопада 2019 року) без надання доказів щодо поважності відсутності або залишав місце роботи під час робочого дня без надання відповідних даних про поважність його тривалої відсутності (09 та 14 листопада).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що під час перебування на лікарняному (з 15 по 19 листопада 2019 року) він був звільнений у день виходу на роботу (20 листопада 2019 року).

Разом з тим, на думку колегії суддів, та обставина, що розпорядження про звільнення позивача було видане 19 листопада 2019 року, тобто в останній день перебування його на лікарняному, не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Зокрема, оскаржене розпорядження від 19 листопада 2019 року фактично вступило в дію з 20 листопада 2019 року, коли позивач мав приступити до роботи, тому саме з цієї дати позивача звільнено з роботи за прогули без поважних причин (пункт 4 статті 40 КЗпП України). Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач без поважних причин був відсутній на роботі протягом усього робочого дня 02, 05, 06 та 07 листопада 2019 року. При цьому, доказів наявності поважних причин відсутності на робочому місці у вказані робочі дні ОСОБА_1 не надав, а отже, допустив прогули, які, до того ж, мають тривалий характер.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача з роботи проведено без порушення вимог трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що тривалість його робочого дня складала 2,4 години, тому його безпідставно звільнили на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, якою передбачена можливість розірвання власником трудового договору у випадку відсутності на робочому місці більше трьох годин без поважних причин протягом робочого дня не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки матеріалами справи встановлено факт відсутності ОСОБА_1 на роботі протягом усього робочого дня 02, 05, 06 та 07 листопада 2019 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову і не містять посилань на такі порушення, які б могли бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду, відповідно, без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1; ст. 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 лютого 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 березня 2020 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя доповідач)

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов