П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„17" березня 2020 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 241/1409/18

Номер провадження 22-ц/804/271/20

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.

за участю секретаря: Єфремової О.В.

учасники справи :

позивач- ОСОБА_1

відповідач - ПАТ «ОТП Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року головуючого судді Демочко Д.О. зі складанням повного тексту судового рішення 11 грудня 2018 року по цивільній справі про визнання неналежним виконання зобов`язань з охорони майна, яке є предметом спору,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») про визнання неналежним виконання зобов`язань з охорони майна, яке є предметом спору.

Позов мотивований тим, що 04 березня 2008 року ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ПАТ «ОТП Банк» (іпотекодержатель) уклали договір іпотеки № РМ-SМЕ107/078/2008, за яким належна ОСОБА_1 на праві власності база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 2454,8 кв. м, розташована по АДРЕСА_1 , стала предметом іпотеки в забезпечення укладеного між банком та ОСОБА_2 валютного кредитного договору № СМ-SМЕ/107/078/2008 від 04 березня 2008 року у сумі 600 000 доларів США. Згідно з пунктом 4.4. договору іпотеки ціна бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» була встановлена сторонами на підставі проведеної незалежної експертизи у розмірі 1 000 611,49 доларів США, як забезпечення кредиту, виданого у валюті.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 05 травня 2009 року задоволено заяву ПАТ «ОТП Банк» про забезпечення позову та зобов`язано ОСОБА_1 передати базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ключі від усіх приміщень на зберігання банку. 06 травня 2009 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до відділу виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції в Донецькій області із зазначеною ухвалою, у зв`язку з чим було відкрито виконавче провадження № 12667752. Позивач вказував, що 11 травня 2009 року за актом прийому-передачі він добровільно передав ПАТ «ОТП Банк» базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» без будь-яких зауважень і претензій по її стану, тобто в стані аналогічному на момент раніше проведеної експертної оцінки, а 30 грудня 2014 року за письмовою заявою ПАТ «ОТП Банк» виконавче провадження було закрито, при цьому база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» так і залишилася у ПАТ «ОТП Банк» на відповідальному зберіганні.

13 травня 2016 року Державний реєстратор приватний нотаріус Незнайко Є. В. своїм рішенням про державну реєстрацію права власності № 29593738 від 13 травня 2016 року зареєстрував за ПАТ «ОТП Банк» право власності на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», на підставі виникнення права власності згідно договору іпотеки № РМ-SМЕ/107/078/2008 від 04 березня 2008 року. Рішенням правління банку № 5 від 08 квітня 2016 року підтверджується, що на баланс банку база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» прийнята за ціною 391 098 грн згідно висновку про вартість майна від 22 березня 2016 року, що по курсу (25,31 грн/дол. США) на день оформлення права власності 13 травня 2016 року) становить 15 452,31 доларів США.

Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року, визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайки Є. В. від 13 травня 2016 року № 29593738. 23 липня 2018 року рішенням державного реєстратора № 42174238 право власності ПАТ «ОТП Банк» на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» було скасовано і відновлено право власності за ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що діяльністю чи бездіяльністю відповідача щодо неналежного утримання та зберігання бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» йому було завдано збитків на суму у розмірі різниці між вартістю бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», зафіксованою у договорі іпотеки (1 000 611,49 доларів США) та вартістю, вказаною у висновку від 22 березня 2016 року (15 452,31 доларів США), що дорівнює 985 159,18 доларів США, позивач просив визнати неналежними дії ПАТ «ОТП Банк» щодо забезпечення збереження переданої йому на відповідальне зберігання майна та стягнути з ПАТ «ОТП Банк» суму заподіяної йому шкоди в розмірі 985 159,18 доларів США.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання неналежним виконання зобов`язань з охорони майна, яке є предметом спору - відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 26 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування майнової шкоди 6 823 075, 25 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції , виходив з того, що ПАТ «ОТП Банк» на виконання ухвали Першотравневого районного суду Донецької області від 05 травня 2009 року, з метою запобігання знищення бази, її погіршення, а також для збереження її цілісності, отримав від ОСОБА_1 11 травня 2009 року у зберігання базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» вартістю 7 178 003,75 грн, проте своєю бездіяльністю не зберіг цілісність цієї бази, у зв`язку з чим станом на час розгляду справи її вартість складає 354 928,50 грн. Тому, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем спричинено матеріальну шкоду майну позивача в розмірі 6 823 075, 25 грн, яка підлягає відшкодуванню на підставі вимог статті 1166 ЦК України.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року постанову Донецького апеляційного суду від 26 липня 2019 року скасовано, заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року залишено в силі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , як особа, що не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, просить скасувати ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, скасувати рішення суду та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема зазначає, що суть даного спору полягала в тому, що база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка була зазначена як предмет іпотеки за договором іпотеки № РМ-SME107/078/2008 від 04 березня 2008 року, укладеного банком з ОСОБА_1 в забезпечення кредитного договору № CM-SME/107/078/2008 від 04 березня 2008 року, укладеного мною з банком, була на підставі ухвали Першотравневого районного суду Донецької області від 05 травня 2009 року по справі № 2-98-09 передана банку на відповідальне зберігання з метою запобігання знищення, погіршення предмету іпотеки, збереження цілісності майна - як це дослівно було вказано в ухвалі. Внаслідок недбалості, бездіяльності та за відсутністю належних заходів по збереженню з боку керівництва та працівників банку, база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » була повністю зруйнована, тому ОСОБА_1 звернувся з позовом до банку про відшкодування шкоди у розмірі вартості майна, яке було передано на відповідальне збереження. Визначення вартості предмету іпотеки та його технічного стану впливає на її права по кредитному договору, оскільки саме за рахунок цього майна відбувається погашення її боргу перед банком, тому згідно ч.1 ст.352 ЦПК України їй надано право апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції як особі,яка не брала участі у справі,якщо суд вирішив питання про її права,свободи,інтереси та (або) обов*язки.

Частиною 3 ст. ст. 53 ЦПК України встановлено,якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить,що рішення суду може вплинути на права та обов*язки осіб,що не є стороною у справі,суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору.

Частиною 5 статті передбачено, що про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає,на які права чи обов*язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Крім того вказує, що заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року було вірно скасовано постановою Донецького апеляційного суду від 26 липня 2019 року , оскільки договором іпотеки визнано предмет іпотеки та зобов`язано іпотекодавця вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави та утримувати предмет застави належним чином, що цілком відповідає вимогам ч.1 ст.587 ЦК України та ч.1 ст.10 Закону України «Про іпотеку». Однак зауважує, що стаття 587 ЦК України роз`яснює обов`язки саме володільця предмету застави, яким згідно частини 2 цієї статті може бути заставодавець, який володіє предметом застави, та згідно частини 3- заставодержатель, який володіє предметом застави. Право володіти чужим майном передбачено статтею 395 ЦК України. Право володіння чужим майном це речове право особи, яка фактично тримає у себе майно, що належить на праві власності іншій особі. Суть права володіння полягає у тому, що особа, яка фактично утримує у себе чужу річ не є її власником, однак ставиться до неї як до своєї, і вважає, що їй належить можливість здійснювати усі правомочності власника, суб`єктом права володіння чужим майном відповідно до ч. 1 ст. 397 ЦК України є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ст.398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Щодо зазначення ст. 10 Закону України «Про іпотеку», то вона починається з застереження - якщо інше не встановлено законом, тобто законодавство передбачає, що саме іпотекодавець, який володіє предметом іпотеки, відповідає за його збереження до моменту, поки предмет іпотеки не перейде у володіння другої особи на підставі договору або встановленої законом. Саме, відповідно до закону, згідно з ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 05 травня 2009 року було зобов`язано ОСОБА_1 передати предмет іпотеки на відповідальне зберігання банку. Після передачі предмета іпотеки - бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» на зберігання банку за актом прийому-передачі від 11 травня 2009 року, останній згідно частини 3 ст. 587 ЦК України, як заставодержатель, який володіє предметом застави, у разі втрати, псування, пошкодження або знищення заставленого майна з його вини зобов`язаний відшкодувати заставодавцю завдані збитки. Вказаною ухвалою було зобов`язано ОСОБА_1 не просто передати предмет іпотеки банку, наприклад для експлуатації або отримання доходів на покриття боргу за кредитним договором, а передати саме на відповідальне зберігання, тобто цією ухвалою було встановлено нові правовідношення між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк», які регулюються нормами глави 66 ЦК України «Зберігання» і ці правовідношення не відміняють загальних норм правовідносин, які встановлені Законом України «Про іпотеку», але зберігання має бути врегульоване відповідними нормами ЦК України. Зазначаючи статті 937, 942, 950 -952, 954, 976 ЦК України, вказує, що Першотравневим районним судом Донецької області у рішенні від 03 грудня 2018 року не враховано норм законодавства, які мали бути застосовані при вирішені справи та помилково застосовано тільки норми Закону України «Про іпотеку», тому воно законно скасовано постановою Донецького апеляційного суду від 26 липня 2019 року. Незалучення її - ОСОБА_2 до участі у справі при наявності факту впливу рішення по справі на її права при розгляді будь-якого питання з іпотеки, яка є забезпеченням її кредитного договору свідчить, що суд першої інстанції не виконав умов ст. 189 ЦПК та передчасно постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження. Верховний суд неодноразово вказував у своїх постановах, що саме суд першої інстанції визначає суб`єктний склад учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу представника АТ » ОТП Банк» мотивований тим,що апеляційними вимогами, зазначеними у апеляційній скарзі ОСОБА_2 є скасування заочного рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року у справі № 241/1409/2018, яким відмовлено в позові ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк» про визнання неналежним виконання обов`язків по охороні майна, стягнення шкоди у сумі 985 159,18 доларів США та передача справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_2 посилається на те,що Першотравневим районним судом Донецької області у рішенні від 03 грудня 2018 року у справі №241/1409/2018 не враховано норми законодавства, які мали бути застосовані при вирішенні справи та помилково застосовано норми Закону України «Про іпотеку». Справу розглянуто за відсутності явно заінтересованої особи, тобто неї, та суд зобов`язаний був залучити її до участі у справі, оскільки рішення по справі може вплинути на її права.

Однак, вважають, що зазначені аргументи не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, а апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року не підлягає задоволенню, оскільки зазначені ОСОБА_2 в скарзі обставини вже неодноразово досліджувалися судами під час розгляду аналогічних спорів та по ним Верховним Судом прийняті остаточні рішення.

Так, рішенням Першотравневого районного суду від 15 липня 2016 року по справі № 266/1313/15- ц, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2016 року та постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року , за позовом позивача до АТ «ОТП Банк» у задоволенні вимог ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк» про відшкодування шкоди, завданої банком внаслідок неналежного утримання і зберігання предмета іпотеки було відмовлено у повному обсязі.

Судами було встановлено, що передача нерухомого майна банку згідно з актом передачі не породжує жодних прав та обов`язків, характерних для угоди, як виду зобов`язання, а договір зберігання між сторонами не укладався (абз. 6 стор. 8 постанови Верховного Суду від 12 грудня 2018 року ).

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач ( ОСОБА_1 ) протягом всього терміну дії договору іпотеки відповідає за утримання бази відпочинку у належному стані, відповідальність за порушення зобов`язань щодо збереження переданого в іпотеку нерухомого майна покладена виключно на позивача (останній абз стор. 8 постанови Верховного Суду від 12 грудня 18 року ).

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року по даній справі було встановлено, що відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про іпотеку», якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов`язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та від незаконних посягань та вимог інших осіб.

За вимогами пункту 5.4 договору іпотеки від 04 березня 2008 року № РМ-SМЕ 107/078/2008, у разі знищення, втрати чи пошкодження предмета іпотеки або його частини із будь-яких причин, при якому вартість предмета іпотеки на ринку нерухомості зменшується порівняно з тою, яка існує на дату укладення цього договору, іпотекодавець зобов`язаний, зокрема, за свій кошт і в строки, погоджені із іпотекодержателем, відновити предмет іпотеки до такого технічного і експлуатаційного стану, який існує на дату укладення цього договору.

Таким чином, позивач протягом всього терміну дії договору іпотеки відповідає за утримання бази відпочинку у належному стані, і відповідальність за порушення зобов`язань щодо збереження переданого в іпотеку нерухомого майна покладається виключно на позивача.

При цьому, передача нерухомого майна банку згідно з актом прийому-передачі не породжує жодних прав та обов`язків, характерних для угоди, як виду зобов`язання, а договір зберігання між сторонами не укладався.

Акт прийому-передачі не припинив між сторонами зобов`язальних правовідносин за кредитним та іпотечним договорами, нерухоме майно належало ОСОБА_1 на праві власності до моменту реєстрації права власності за ПАТ «ОТП Банк», тобто до 13 травня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини, які випливають з кредитного договору від 04 березня 2008 року № СМ- SМЕ107/078/2008, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , та договору іпотеки від 04 березня 2008 року № РМ-SМЕ 107/078/2008, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

З огляду на вказане , колегія суддів суду касаційної інстанції зазначила, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання неналежним виконання зобов`язань з охорони майна, оскільки між сторонами було укладено договір іпотеки, а не договір зберігання.

Отже, враховуючи, що обставини на які посилається ОСОБА_2 як на підставу для задоволення її апеляційної скарги вже були предметом судових розглядів та їм надано належної правової оцінки, яка викладена у судових рішеннях ,що набрали чинності , Верховного Суду від 06 листопада 2019 року в справі № 241/1409/18 та від 12 грудня 2018 року в справі № 266/1313/15-ц зазначені рішення є преюдиційними в розумінні ст. 82 ЦПК України і мають враховуватись при розгляді її скарги.

Щодо відсутності у ОСОБА_2 права на апеляційне оскарження рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року ,посилаючись на практику Європейського суду з прав людини,ч.3 ст.354,ч.2 ст.358 ЦПК України , правову позицію Верховного Суду у справі № 921/310/16-ц від 15 січня 2019 року ,зазначають, що ОСОБА_2 як особа, що не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, подала апеляційну скаргу на рішення суду від 03 грудня 2018 року у справі № 241/1409/2018 після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а саме - 05 грудня 2019 року та оскаржуване рішення жодним чином не впливає на її права, інтереси та (або) обов`язки. Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 вважає, що має право на апеляційне оскарження рішення суду , однак належним чином не обґрунтовує та документально не доводить наявність у неї такого права.Оскаржуване нею рішення жодним чином не впливає на її права, інтереси та (або) обов`язки, оскільки воно не ставиться в залежність від необхідності виконання її зобов`язань за кредитним договором № СМ-SМЕ 107/078/2008 від 04 березня 2008 року. Більш того, шкоду яку просить стягнути з АТ «ОТП БАНК» ОСОБА_1 він стягує на свою користь, що виключає можливість у разі задоволення його позову зменшення обсягу відповідальності ОСОБА_2 перед АТ «ОТП БАНК». ОСОБА_2 не надано жодного доказу того, що оскаржуване рішення впливає на її права, інтереси та (або) обов`язки, як не надано доказів та обгрунтувань незаконності оскаржуваного нею рішення,тому просили залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення ,заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду представник АТ «ОТП Банк» адвокат Безух А.М. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, у повному обсязі підтримав доводи відзиву .

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з*явилася ,належним чином була повідомлена про дату,час і місце розгляду справи ,шляхом отримання судової повістки,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.3.а.с.251).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення ,з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що 04 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_2 600 000 доларів США на придбання нерухомого майна, які остання зобов`язувалася повернути на умовах та у строки, визначені договором до 04 березня 2023 року.

ОСОБА_1 за отримані кредитні кошти придбав базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

На забезпечення належного виконання своїх зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором 04 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Крім того, 04 березня 2008 року ОСОБА_1 передав в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», вартістю 5 053 088 грн, що еквівалентно на час укладання договору 1 000 611,49 доларів США.

Відповідно до пункту 5.2 статті 5 договору іпотеки від 04 березня 2008 року № РМ-SME 107/078/2008 протягом всього терміну дії договору іпотекодавець зобов`язаний своєчасно здійснювати всі дії (у тому числі всі ремонтні, відновлювальні та профілактичні роботи) для забезпечення справного технічного та експлуатаційного стану предмета іпотеки, який повинен бути не гіршим від того, що існує на дату укладення договору, за винятком звичайного природного зносу; утримуватись від, і не допускати вчинення будь-якою третьою особою, будь-яких дій, які можуть призвести до погіршення технічного чи експлуатаційного стану предмета іпотеки, його пошкодження, руйнування, або втрати, чи зниження його вартості на ринку нерухомості, а також своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за цим договором.

Згідно з пунктом 5.4 статті 5 договору іпотеки у разі знищення, втрати чи пошкодження предмета іпотеки або його частини із будь-яких причин, при якому вартість предмета іпотеки на ринку нерухомості зменшується порівняно з тою, яка існує на дату укладення цього договору, іпотекодавець зобов`язаний, за вибором іпотекодержателя: а) за свій кошт і в строки, погоджені із іпотекодержателем, відновити предмет іпотеки до такого технічного і експлуатаційного стану, який існує на дату укладення цього договору; б) замінити предмет іпотеки іншим предметом іпотеки тієї ж або вищої вартості; в) повністю сплатити всі несплачені боргові зобов`язання негайно або в строк, визначений іпотекодержателем, в тому числі шляхом реалізації предмету іпотеки; г) здійснити встановлену іпотекодержателем комбінацію дій, зазначених у пп. (а) - (в) вище.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 05 травня 2009 року задоволено заяву ЗАТ «ОТП Банк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ЗАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та зобов`язано ОСОБА_1 передати базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається: з - літера «А-1» - склад, КПП - літ. «Б-1», площинка - літ. «6-1», вбиральня - літ. «В-1», літній будинок - літ. «3-2», площинка - літ. «з-І», площинка - літ. «з1-1», літній будинок - літ. «Ж-2», площинка - літ. «ж-1», площинка - літ. «ж1-1», літній будинок - літ. «Д-2», площинка - літ. «д-1», площинка - літ. «дІ-1», літній будинок - літ. «Г-2», площинка - літ. «г-1», площинка - літ. «г1-1», літній будинок - літ. «С-2», площинка - літ. «с-1», площинка - літ. «с1-1», літній будинок - літ. «Р-2», площинка - літ. «р-1», площинка - літ. «р 1 -1», літній будинок - літ. «П-2», площинка - літ. «п-1», площинка - літ. «п1-1», літній будинок - літ. «0-2», площинка - літ. «о-І», площинка - літ. «о1-1», літній будинок - літ. «Н-2», площинка - літ. «н-1», площинка - літ. «нІ-1», літній будинок - літ. «Ю-1», літній будинок - літ. «Є-1», літній будинок - літ. «БІ-1», літній будинок - літ. «Ш-1», літній будинок - літ. «Ч-1», літній будинок - літ. «Х-1», літній будинок - літ. «У-1», літній будинок - літ. «3-1», літній будинок - літ «Ж-1», літній будинок - літ. «Е-1», літній будинок - літ. «Д-1», літній будинок - літ. «Г-1», літній будинок - літ. «В-1», літній будинок - літ. «Б-1», літній будинок - літ. «А-1», літній будинок - літ. «И-1», літній будинок - літ. «Я-1», кухня - літ. «Щ-1», кухня - літ. «Ф-1». Загальна площа предмета іпотеки становить 2 454, 8 кв. м на зберігання представнику ЗАТ «ОТП Банк» у тому числі, але не виключно ключі від приміщення тощо.

На виконання вказаної ухвали, 11 травня 2009 року між сторонами було складено акт прийому - передачі бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка за цим актом була передана банку, і сторони підтвердили що зауважень та претензій щодо передачі майна не мають.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 25 травня 2009 року по справі № 2-98-09 звернуто стягнення на предмет іпотеки - базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», у зв`язку із невиконанням зобов`язання за кредитним договором.

Рішенням правління банку № 95 від 08 квітня 2016 року ПАТ «ОТП Банк», правонаступник ЗАТ «ОТП Банк», набув право власності на предмет іпотеки - базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», ціна якої відповідно до висновку про вартість майна від 22 березня 2016 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , становила 391 098 грн.

Рішенням приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Незнайко Є. В. від 13 травня 2016 року №29593738 право власності на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» зареєстровано за ПАТ «ОТП Банк» на підставі договору іпотеки PM-SME 107/078/2008 номер 1477 від 04 березня 2008 року та договору про відступлення права вимоги № 771 від 01 квітня 2016 року.

Реєстрація права власності на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за ПАТ «ОТП Банк» також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 59057696 від 13 травня 2016 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року, вказане рішення приватного нотаріусу визнано протиправним та скасовано.

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131710549 від 23 липня 2018 року та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 131838351 від 23 липня 2018 року, право власності на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», зареєстроване за ПАТ «ОТП Банк», було скасовано, а її власником значиться ОСОБА_1 .

Згідно з висновком експерта № 2433 від 24 жовтня 2018 року ринкова вартість бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», технічним станом на момент складення акту прийому-передачі 01 червня 2009 року, може складати 681 427,93 грн., а її ринкова вартість на час проведення експертизи може складати 404 881,14 грн.

У зв`язку із цим 06 листопада 2018 року ПАТ «ОТП Банк» цінним листом направлено ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень договору іпотеки № СМ-SМЕ/107/078/2008 від 04 березня 2008 року шляхом відновлення предмету іпотеки до такого технічного і експлуатаційного стану, який існував на дату укладення договору іпотеки.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6 від 18 липня 2019 року по даній цивільній справі вбачається, що вартість бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» станом на час виконання ОСОБА_1 ухвали Першотравневого районного суду Донецької області від 05 травня 2009 року і передання цієї бази відпочинку ПАТ «ОТП Банк» (01 червня 2009 року) складала - 7 178 003,75 грн.

Також встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 15 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2016 року та постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про відшкодування шкоди, завданої банком внаслідок неналежного утримання і зберігання предмета іпотеки на суму 342 074,52 доларів США, відмовлено. У даному рішенні судом зазначено, що оскільки між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» укладався договір іпотеки, а не договір зберігання, то до нього мають застосовуватися положення щодо договору іпотеки, за якими саме ОСОБА_1 , як іпотекодавець, зобов`язаний своєчасно здійснювати всі дії (у тому числі всі ремонтні, відновлювальні та профілактичні роботи) для забезпечення справного технічного та експлуатаційного стану предмета іпотеки, який повинен бути не гіршим від того, що існує на дату укладання договору, за винятком звичайного природного зносу тощо.

Тобто,саме позивач протягом всього терміну дії договору іпотеки відповідає за утримання бази в належному вигляді. Відповідальність за порушення зобов*язань щодо збереження переданого в іпотеку нерухомого майна лежить виключно на позивачеві.

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про іпотеку», якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов`язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та від незаконних посягань та вимог інших осіб.

За вимогами пункту 5.4 договору іпотеки від 04 березня 2008 року № РМ-SME 107/078/2008, у разі знищення, втрати чи пошкодження предмета іпотеки або його частини із будь-яких причин, при якому вартість предмета іпотеки на ринку нерухомості зменшується порівняно з тою, яка існує на дату укладення цього договору, іпотекодавець зобов`язаний, зокрема, за свій кошт і в строки, погоджені із іпотекодержателем, відновити предмет іпотеки до такого технічного і експлуатаційного стану, який існує на дату укладення цього договору.

Таким чином, позивач протягом всього терміну дії договору іпотеки відповідає за утримання бази відпочинку у належному стані, і відповідальність за порушення зобов`язань щодо збереження переданого в іпотеку нерухомого майна покладається виключно на позивача.

При цьому, передача нерухомого майна банку згідно з актом прийому-передачі не породжує жодних прав та обов`язків, характерних для угоди, як виду зобов`язання, а договір зберігання між сторонами не укладався.

Акт прийому-передачі не припинив між сторонами зобов`язальних правовідносин за кредитним та іпотечним договорами, нерухоме майно належало ОСОБА_1 на праві власності до моменту реєстрації права власності за ПАТ «ОТП Банк», тобто до 13 травня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції врахував надані сторонами докази, та дійшов висновку що між сторонами укладений договір іпотеки, а не договір зберігання, а тому банк не може нести зобов`язання перед позивачем по зберіганню іпотечного майна. Крім того позивачем не доведено, що саме відповідач винен у руйнуванні предмета іпотеки, і що саме він своїми діями завдав матеріальної шкоди позивачу.

З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції .

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 просив задовольнити позов на підставі статей 936-938, 942, 943, 950, 953, 976 ЦК України (глава 66 ЦК України «Зберігання»), мотивуючи його тим, що йому було завдано збитків внаслідок діяльності чи бездіяльності відповідача щодо неналежного утримання, охорони та зберігання бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», переданої останньому ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 05 травня 2009 року про забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається ,що між сторонами виникли договірні правовідносини, які випливають з кредитного договору від 04 березня 2008 року № CM-SME107/078/2008, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , та договору іпотеки від 04 березня 2008 року № PM-SME 107/078/2008, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Таким чином, питання відшкодування заставодавцю завданих збитків внаслідок псування, пошкодження або знищення заставленого майна з вини заставодержателя, який володіє предметом застави, не регулюються нормами Глави 66 ЦК України «Зберігання», на які посилався позивач, оскільки передбачені нормами § 6 Глави 49 ЦК України «Забезпечення виконання зобов`язання».

З огляду на вказане апеляційний суд вважає, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання неналежним виконання зобов`язань з охорони майна, оскільки між сторонами було укладено договір іпотеки, а не договір зберігання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, виходять за межі заявлених позовних вимог та з урахуванням судових рішень Верховного Суду від 06 листопада 2019 року по справі № 241/1409/18 та від 12 грудня 2018 року по справі № 266/1313/15-ц не є слушними, і з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для скасування рішення, тому підлягають відхиленню.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив природу спірних правовідносин і дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надано обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права недоречні, оскільки відповідно вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов*язків,передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків,пов*язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Позовна заява - це документ, який пред*являється позивачем до суду в установленій процесуальним законом формі та містить вимогу про захист порушених прав чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( ст.13 ЦПК України ).

Будь-який позов має чітко виражену ціль,яка втілюється у формі позовних вимог,що їх викладає позивач у позовній заяві.

Виходячи із змісту позовних вимог, оскаржуване ОСОБА_2 рішення жодним чином не впливає на її права, інтереси та (або) обов`язки, оскільки воно не ставиться в залежність від необхідності виконання її зобов`язань за кредитним договором № СМ-SМЕ 107/078/2008 від 04 березня 2008 року. Шкоду , яку просить стягнути з АТ «ОТП БАНК» ОСОБА_1 , він стягує на свою користь, що виключає можливість у разі задоволення його позову зменшення обсягу відповідальності ОСОБА_2 перед АТ «ОТП БАНК». Аргументи відзиву з цього приводу заслуговують на увагу.

Слід зазначити,що рішення суду є таким,що прийняте про права та обов*язки особи,яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов*язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов*язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб,не залучених до участі у справі,а й їх процесуальні права,що витікають із сформульованого у пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов*язків.

Будь-який інший правовий зв*язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги .

Згідно із ст.53 ЦПК України треті особи , які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору , користуються в процесі лише процесуальними правами,передбаченими ст.43 ЦПК України, і не мають прав сторони, передбачених ст.49 ЦПК України , тобто беручи участь у справі поряд з іншими учасниками спірних матеріальних правовідносин, вони будучи також їх суб*єктами, позбавлені можливості визнавати позов, подавати зустрічний позов, укладати мирову угоду тощо.

Тобто,вимоги скаржника щодо скасування ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті ,скасування рішення суду та передання справи для продовження розгляду до суду першої інстанції , є такими ,що не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства ,а тому підлягають відхиленню.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає відхиленню як необґрунтована, а рішення суду підлягає залишенню без змін , як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 26 березня 2020 року.

Судді: