Справа № 585/3306/19
Номер провадження 22-ц/816/551/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м.Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Собини О.І., Хвостика С.Г.

за участю секретаря

судового засідання: Назарової О.М.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1

відповідачі - виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області

Роменська міська рада Сумської області

ОСОБА_2

треті особи: Громадська організація «Міське об`єднання споживачів «Довіра»

Головне управління Держгеокадастру в Сумській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 585/3306/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2019 року (суддя Машина І.М., дата складання повного тексту рішення 26 грудня 2019 року) -

встановив:

01 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області, Роменської міської ради, ОСОБА_2 з позовом у якому просила суд: визнати недійсним та скасувати підпункт 1.44 пункту 1 Рішення 54-ї сесії 05 скликання Роменської міської ради Сумської області від 24 вересня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадян», яким затверджено технічну документацію з уточнення площ при обмірі та передачу у власність ОСОБА_2 двох земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд земельної ділянки площею 1000 кв.м (кадастровий номер :03:034:0141) та призначеної для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 1605 кв. м (кадастровий номер :03:034:0142);

визнати недійсними та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії II СМ № 009531 зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 925;

визнати недійсними та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії II СМ № 009532, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 926.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були незаконно видані Державні акти на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 009531 та серії ІІ-СМ № 009532 на понаднормові площі земельних ділянок. Зокрема, ОСОБА_3 на підставі зазначеного Державного акту належать земельні ділянки загальною площею 0,1411 га, з них : 0,1000 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0411 га - для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 на підставі вищевказаного акту належать дві земельні ділянки загальною площею 0,1194 га, з яких: 0,1000 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0194 га - для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за тією ж адресою.

Після смерті ОСОБА_2 - батька відповідачки, остання успадкувала належні йому земельні ділянки та отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину, що дозволило відповідачці виготовити технічну документацію, а саме: технічний звіт по складанню державного акта на право приватної власності на землю, який затверджений оскаржуваним рішенням Роменської міської ради від 24 вересня 2010 року. Як на незаконність зазначеного рішення позивачка вказувала на його прийняття з порушенням норм земельного законодавства щодо порядку зміни цільового призначення земельної ділянки. При цьому ОСОБА_1 посилалася на висновок судової земельно-технічної експертизи з питань землеустрою від 10 вересня 2018 року.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції не звернув увагу на пояснення позивачки про те, що її звернення з позовом обумовлене метою подальшої приватизації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 з приближенням до законодавчо визначених норм своєї земельної ділянки і земельної ділянки ОСОБА_2 . Проте відповідачка відмовляється від погодження меж земельної ділянки з наданням додатково позивачці 400 кв.м за рахунок своєї земельної ділянки. Також суд неправильно застосував положення закону про позовну давність, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

У відзивах на апеляційну скаргу представник виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області і представник ОСОБА_2 - адвокат Сокур С.О., просили залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 12 грудня 2019 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що Рішенням виконкому Роменської міської Ради народних депутатів УРСР від 19.07.1989 № 138 із земельної ділянки ОСОБА_3 , власника будинку АДРЕСА_1 , була вилучена земельна ділянка площею 200 кв. та виділено до норми (600 кв.м) земельна ділянка площею 200 кв. м. до земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 (а. с. 31).

Рішеннями виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 22 грудня 1999 року № 425 ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у приватну власність були передані земельні ділянки по 1000 кв.м. кожному для будівництва і обслуговування житловий будинків і господарських будівель (присадибні ділянки), а також ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства - 408 кв. м., та ОСОБА_5 - 300 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 34-36).

Згідно з рішенням виконкому Роменської міської ради Сумської області від 26 вересня 2001 року № 364 внесено зміни в пункт 2.12 Рішення номер 425 від 22 грудня 1999 рок в зв`язку з уточненням площ при обмірі земельних ділянок для виготовлення державних актів на право приватної власності громадянам та ОСОБА_3 виділено землю для ведення особистого господарства площею 411 кв.м., а ОСОБА_2 - площею 194 кв.м. (а.с. 42).

23 липня 2001 року складений акт про встановлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 у присутності суміжних власників і землекористувачів, в том числі позивача ОСОБА_1 , яка зазначений акт підписала. В натурі межі земельної ділянки закріплені огорожею та 8 дерев`яними кілками. (а.с. 58).

23 листопада 2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на вищевказані земельні ділянки виконкомом Роменської міської ради Сумської області були видані Державні акти на право приватної власності на землю серії ІІ- СМ № 009531 та серії ІІ- СМ № 009532, зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номерами 925 та 926 відповідно (а.с.63-64).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , належні йому спірні земельні ділянки успадкувала його дочка - ОСОБА_2 , отримавши 9 липня 2009 року у державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстр. № 1-1080 (а.с. 66). В результаті, ОСОБА_2 в своїй приватній власності мала в загальному 2000 кв. м. (0.2 га) земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 605 кв. м. (0,0605 га) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

На підставі договору від 23 травня 2001 року № 117, 118 за зверненням ОСОБА_2 Державним підприємством «Роменський районний центр державного земельного кадастру» був складений Технічний звіт по складанню Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 .

Рішенням 54 сесії 5 скликання Роменської міської ради Сумської області від 24.09.2010 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадян з уточненням площ при обмірі земельних ділянок та передано їх у власність ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв. м. - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та площею 1605 кв. м. - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 56).

14 липня 2019 року постановою слідчого відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумський області було закрите кримінальне провадження № 0000978 у зв`язку з відсутністю у діях осіб, якими було складене та видане рішення Роменської міської ради від 24 вересня 2010 року, складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України ( т.1 а.с. 143-145). У рамках зазначеного кримінального провадження 10 вересня 2018 року був отриманий висновок судової земельно-технічної експертизи ( т.1 а.с. 122-138).

У листі за підписом начальника управління Держземагенства у Роменському районі Сумської області від 25 грудня 2013 року зазначено, що технічна документація із землеустрою, на підставі якої власникові суміжної ОСОБА_1 земельної ділянки ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, було виготовлено у відповідності до вимог і норм чинного на той час законодавства. Даних про перетин земельної ділянки з суміжними земельними ділянками немає в зв`язку з відсутністю відповідної технічної документації із землеустрою. Загальна площа земельної ділянки не перевищує норму безоплатної передачі земельних ділянок у власність. Межі земельної ділянки встановлено та узгоджено в присутності суміжних землевласників та землекористувачів, про що 23 липня 2001 рок складено відповідний акт. При складанні цього акту претензій з боку суміжних землевласників і землекористувачів не виявлено. Акт підписано власноручно ОСОБА_1 . Згідно вказаного акту зовнішні межі закріплено огорожею та 8 дерев`яними кілками, які до цього часу не збереглися ( т.1 а.с. 72).

З листа від 16.08.2013 року за підписом першого заступника начальника Держземагенства у Сумській області, адресованого позивачці ОСОБА_6 встановлено, що під час розгляду земельних спорів міжвідомчою комісією Роменської міської ради проводився обмір земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , в результаті якого виявлено факт самовільного зайняття ОСОБА_6 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 70)/

Відмову у задоволенні позову про визнання недійсними Державних актів на право приватної власності на землю суд першої інстанції мотивував тим, що під час передачі земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_3 і ОСОБА_2 не були порушені граничні розміри площ землі. Доводи позивачки про незаконність (понад норму) отримання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 земельних ділянок, які знаходяться за однією адресою, а також щодо непроживання відповідача ОСОБА_2 в місті Ромни, що позбавляє її права на отримання земельної ділянки, суд визнав безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Відмову у задоволенні вимоги про визнання недійсним і скасуванні п. п. 1.44. п. 1 Рішення 54-ї сесії 05 скликання Роменської міської ради Сумської області від 24 вересня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадян», суд мотивував тим, що звернувшись до суду 01 вересня 2019 року позивачка пропустила встановлений законом трьохрічний строк позовної давності, оскільки про порушене право ОСОБА_1 дізналася ще 2011 році.

Суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Так, згідно з частиною 1 статті 56 ЗК України для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара.

Відповідно до частин статті 67 ЗК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у містах - 0,1 гектара.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 ЗУ «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з пунктом «г» ч. 1 статті 91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини 2 статті 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 150 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно статті 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до пункту 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Частинами першою - третьою статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина четверта, п`ята статті 158 ЗК України).

Згідно з частиною третьою статті 20 ЗК України, в редакції яка діяла на момент виникнення правовідносин, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється згідно з Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2008 року № 502 та за ініціативою власників.

Обов`язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі.

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (статті 21 ЗК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю і повнотою встановлених судом першої інстанції обставин справи. Про незаконність виданих у листопаді 2001 року Державних актів на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 009531 та серії ІІ-СМ № 009532 матеріалами справи не доведено, підстав для визнання недійсними і скасування зазначених державних актів на землю за доводами позовної заяви немає. Місцевий суд правильно визначив характер спірних правовідносин, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку. Висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині рішення.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким місцевий суд надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, апеляційний суд робить висновок про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивачки.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу позивачки без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 30 березня 2020 року.

Головуючий І.В.Орлов

Судді: О.І.Собина

С.Г.Хвостик