Постанова

Іменем України

24 березня 2020 року

м. Київ

справа № 722/569/18

провадження № 61-10277св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та Регіональний сервісний центр МВС України в Чернівецькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2018 року у складі судді Ратушенка О. М. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Владичана А. І., Лисака І. Н.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та Регіональний сервісний центр МВС України в Чернівецькій області, про витребування майна із чужого незаконного володіння.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 06 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитно-заставний договір № CVF0AN40146685, за умовами якого ОСОБА_1 передала в заставу банку належне їй рухоме майно - автомобіль марки CHERYAMULET.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 155 980,99 грн звернуто стягнення на предмет застави, автомобіль марки CHERY AMULET, належний ОСОБА_1 , шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу.

05 травня 2015 року на підставі вказаного рішення суду банк продав вказаний автомобіль ОСОБА_3 за ціною 71 640,00 грн.

В подальшому вказаний транспортний засіб було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2

03 лютого 2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року було скасовано, призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

Посилаючись на норми статті 388 ЦК України, згідно яких якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, позивач просила витребувати у ОСОБА_2 автомобіль CHERY AMULET, № кузова (шасі): НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , передавши його у її власність та визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року, позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_2 автомобіль марки CHERY AMULET, номер кузова (шасі): НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_3 та передано його ОСОБА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки CHERY AMULET, номер кузова (шасі): НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_3 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що оскільки заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року на підставі якого ОСОБА_5 , а в подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_2 набули право власності на спірний автомобіль було скасовано, то слід вважати, що транспортний засіб CHERY AMULET, номер кузова (шасі): НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 вибув з власності ОСОБА_1 поза її волею й вона має право витребувати його від добросовісного набувача за правилами статті 388 ЦК України, а тому заявлені нею вимоги підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2019 року до Верховного Суду, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Сокирянського районного суду Чернівецької області.

08 липня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що положення статті 388 ЦК України не наводить підстав для задоволення позову, оскільки кошти отримані від реалізації автомобіля фактично отримала позивач, так як вони були направлені на погашення її заборгованості за кредитним договором. Крім того, позивач пропустила строк позовної давності, так як рішення про звернення стягнення на предмет застави було ухвалено у 2012 році, автомобіль проданий у 2015 році, а з позовом позивач звернулася лише у 2018 році.

Доводи інших учасників справи

У липні 2019 року ОСОБА_2 надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначає, що подана третьою особою касаційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

У липні 2019 року ОСОБА_1 надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначає, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 06 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № CVF0AN40146685, за умовами якого ОСОБА_1 передала у заставу банку належне їй рухоме майно - автомобіль CHERY AMULET, номер кузова (шасі): НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 .

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 06 червня 2008 року № CVF0AN40146685 в сумі 155 980,99 грн звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль CHERY AMULET, номер кузова (шасі): НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , належний ОСОБА_1 , шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою собою покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

05 травня 2015 року на підставі вказаного рішення суду ПАТ КБ «ПриватБанк» продало транспортний засіб CHERY AMULET ОСОБА_4 .

Згідно довідки № 31/24/08-2957 від 20 вересня 2018 року, виданої начальником Регіонального сервісного центру МВС України в Чернівецькій області, перереєстрація транспортного засобу марки CHERY AMULET з громадянки ОСОБА_1 на ОСОБА_3 не проводилась (а. с. 130).

18 березня 2014 року транспортний засіб було знято з обліку для реалізації власником ОСОБА_1

25 липня 2014 року відбулась вторинна реєстрація транспортного засобу, придбаного в торговельній організації на власника ОСОБА_4

05 травня 2015 року відбулась перереєстрація транспортного засобу за довідкою-рахунком на нового власника ОСОБА_3

06 жовтня 2016 року відбулась перереєстрація транспортного засобу по договору укладеному в територіальному сервісному центрі на власника ОСОБА_2

03 лютого 2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року скасовано, призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року, яке набрало законної сили 03 квітня 2017 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15-ц).

Враховуючи, що спірний автомобіль вибув із володіння власника поза його волею на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасовано, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про витребування автомобіля з володіння ОСОБА_2 на підставі положень статті 388 ЦК України.

Доводи про те, що відповідач є добросовісним покупцем, тому її не можна позбавити права власності на спірний автомобіль, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вказаними вище нормами матеріального права, зокрема статтею 388 ЦК України, положення якої застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Колегія суддів Верховного Суду не бере до уваги доводи про те, що позивач пропустила строк позовної давності з огляду на таке.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Частиною третьою статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

АТ КБ «ПриватБанк» бере участь у вказаній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, а тому в нього відсутнє право подавати заяву про застосування судом строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 заяву про застосування строку позовної давності не подавала.

Аналізуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи, характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права у справі. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді попередньої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська