П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року

м. Рівне

Справа № 559/2596/18

Провадження № 22-ц/4815/165/20

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді

Рівненської області: суддя Ралець Р.В.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

о 12 год. 11 хв. 28 жовтня 2019 року

в м. Дубно Рівненської області

Повний текст складено: 04 листопада 2019 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді:Гордійчук С.О., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач:Дубенська міська рада Рівненської області;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,

на стороні відповідача: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача - адвокат Троцюк Олександр Степанович та ОСОБА_5;

відповідача - ОСОБА_3 ;

за участі (в апеляційному суді): представника позивача - адвоката Троцюка Олександра Степановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Троцюка Олександра Степановича на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 жовтня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дубенської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 ; про визнання недійсними рішень,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Дубенської міської ради Рівненської області (далі - Дубенська міськрада), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 ; про визнання недійсними рішень. Мотивуючи свої вимоги, покликалася на рішення Дубенської міськради №4306 від 25 вересня 2015 року, яким було надано позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду, строком на три роки, земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . 15 лютого 2016 року позивач уклала договір на розробку та виготовлення проекту землеустрою. Рішенням органу міського самоврядування №794 від 24 червня 2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий :03:001;0206, площею 0,0910 га за адресою: АДРЕСА_1 ; в оренду терміном на три роки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель запасу та громадської забудови. На підставі цього ж рішення 08 серпня 2016 року позивач та міськрада уклали договір оренди зазначеної земельної ділянки. 18 серпня 2016 року управлінням архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради ОСОБА_1 було видано будівельний паспорт на будівництво господарської будівлі на орендованій земельній ділянці. 23 серпня 2016 року позивач зареєструвала повідомлення про початок виконання будівельних робіт на цій земельній ділянці. 03 жовтня 2016 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про передачу у власність його довірителю земельної ділянки та припинення права оренди на неї. Того ж дня відповідачем розроблено відповідний проект рішення, яким передбачалось: припинити позивачу право оренди земельної ділянки (кадастровий :03:001:0206) площею 0,0910 га за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з п. "а" ст. 141 ЗК України; зобов`язати позивача виконувати свої обов`язки відповідно до вимог ст. 96 ЗК України, - сплачувати орендну плату до моменту реєстрації припинення права оренди землі; передати позивачу земельну ділянку у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з земель житлової та громадської забудови; а також зобов`язано позивача оформити право власності на земельну ділянку в порядку, визначеному законодавством. Проте рішенням Дубенської міськради №1191 від 04 листопада 2016 року вирішено лише припинити ОСОБА_1 право оренди земельної ділянки у зв`язку із добровільною відмовою від права користування земельною ділянкою; зобов`язано орендаря сплачувати орендну плату до моменту реєстрації припинення права оренди землі; в місячний термін з дня прийняття рішення провести реєстрацію припинення права оренди землі. 02 грудня 2016 року наймач зазначену земельну ділянку передав. Згодом рішенням Дубенської міськради №1669 від 03 травня 2017 року цю земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 , на підставі поданої останнім відповідної заяви. Такі дії відповідача ОСОБА_1 вважала незаконними, адже її волевиявлення було спрямовано на набуття права власності, а не на добровільну відмову від права користування.

З наведених мотивів просила визнати недійсними рішення Дубенської міськради №1191 від 04 листопада 2016 року "Про припинення права оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 , та передачу її у власність гр. ОСОБА_1 " та №1669 від 03 травня 2017 року "Про надання ОСОБА_2 земельної ділянки у власність"

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 листопада 2018 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

У відзиві Дубенська міськрада позов не визнавала. Стверджувалося, що спеціаліст, котрий готував проект рішення, рекомендував розглянути питання про передачу у власність бажаної позивачем земельної ділянки, після державної реєстрації припинення права оренди та сплати орендної плати за період користування земельною ділянкою. Тому постійна комісія з питань будівництва, землекористування та земельної реформи Дубенської міської ради не підтримала відповідні пункти проекту рішення, у т.ч. про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , оскільки остання не сплатила орендної плати. Внаслідок цього сесія міської ради часткового врахувала пропозиції постійної комісії та прийняла рішення в тій редакції, що оскаржує позивач, а питання про передачу земельної ділянки пропонувалось розглянути після сплати ОСОБА_1 орендної плати за період користування земельною ділянкою. Проте з моменту прийняття оскаржуваного рішення до передачі у власність земельної ділянки третій особі позивач так і не надала документи, що підтверджують орендну плату за землю. Покликалась на правомірність рішення №1191, адже обставинами, які вказують про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою, зокрема є підписання 02 грудня 2016 року сторонами акту приймання-передачі земельної ділянки. Якби позивач мала намір припинити право користування земельною ділянкою у зв`язку з набуттям права власності на неї вона би підписала акт приймання-передачі лише після набуття такого права. Щодо рішення №1669, то на час його прийняття жодних прав ОСОБА_1 не порушувалось, адже в останньої не існувало майнових прав на цю земельну ділянку та вона передавалась третій особі у власність із земель запасу комунальної власності.

У відповіді на відзив позивач стверджувала, що відповідач обґрунтованість позову, незаконність рішення та порушення порядку при його прийнятті не спростував. Зазначала, що проект рішення, яке розглядала постійна комісія та сесія ради, винесений з порушенням норм законодавства, зокрема не містив передбачених ст. 9.1., 9.3. Регламенту Дубенської міської ради дати, віз і погоджень. Крім наведеного, прийняте відповідачем рішення №1191 є недійсним відповідно й до статті 10.1. Регламенту, оскільки питання про зобов`язання позивача сплачувати орендну плату до моменту реєстрації припинення права оренди землі та проведення реєстрації припинення права оренди землі, до порядку денного засідання міської ради не вносилися. Також, на переконання позивача, наданий відповідачем витяг з протоколу засідання постійної комісії від 28 жовтня 2016 року не відповідає вимогам ч.1 ст. 78 ЦПК України та не може бути взятий судом до уваги і з цієї підстави. Недоведеним вважала й факт несплати нею орендної плити за земельну ділянку.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд попередньої інстанції виходив із того, що станом на момент прийняття рішення Дубенської міськради від 03 травня 2017 № 1669 земельна ділянка не перебувала у власності чи користуванні ОСОБА_1 , тому під час її передачі права позивача в справі порушені не були, а відтак позов задоволенню не підлягає.

На рішення суду представником позивача подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалось, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.ст. 12, 116, 118, 122 ЗК України та 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування". Так, орган місцевого самоврядування у всіх випадках звернення громадянина із заявою (клопотанням) про надання земельної ділянки у власність зобов`язаний прийняти з цього питання відповідне рішення, яким або надати громадянину земельну ділянку у власність, або ж відмовити у наданні громадянину земельної ділянки у власність. Проте в порушення наведених правових норм рішенням відповідача №1191 від 04 листопада 2016 року не вирішено питання надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Унаслідок цього міськрада не мала права припиняти право оренди земельної ділянки та покладати обов`язок на позивача в місячний строк з дня прийняття рішення провести реєстрацію припинення права оренди землі. Тому й покликання суду на те, що питання про передачу земельної ділянки пропонувалось розглянути після сплати ОСОБА_1 орендної плати за період користування земельною ділянкою є безпідставним. Обґрунтовуючи відмову в позові фактом ненадання міськраді документів на підтвердження орендної плати за землю та зверненням із заявою про розірвання договору оренди, суд залишив поза увагою, що зазначені обставини матеріалами справи не підтверджені. Тобто відповідні докази порушення позивачем умов договору оренди, зокрема які свідчать про стягнення з неї за невнесення орендної плати боргу, пені тощо, в справі відсутні, що виключає правомірність оскаржуваного рішення. Також відповідно до пункту 10.1.2. ст. 10.1. Регламенту Дубенської міської ради рішення органу місцевого самоврядування, крім процедурних, приймаються лише з питань, внесених до порядну денного засідання міської ради, а у разі ж порушення цієї вимоги прийняте рішення є недійсним. Наведене вказує про відсутність правових підстав для зміни постійною комісією з питань будівництва, землекористування та земельної реформи Дубенської міської ради від 28 жовтня 2016 року проекту рішення місцевої ради "Про припинення права оренди земельної ділянки в АДРЕСА_1 , та передачу її у власність гр. ОСОБА_1 ". Частина 5 ст. 116 ЗК України свідчить, що припинення права власності чи користування громадянином земельною ділянкою повинно відбуватись виключно у законному порядку. Розірвання договору оренди землі здійснюється на підставі рішення сесії ради за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором оренди. Між тим, у спірних правовідносинах фактично має місце дострокове припинення (розірвання) договору оренди в односторонньому порядку на підставі неправомірного рішення сесії міськради. Тому подальша реалізація відповідачем у рішенні №1669 від 03 травня 2017 року передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 суперечить ст. 14 Конституції України, ст. 328 ЦК України, ч. 5 ст. 116 ЗК України, що тягне його недійсність.

З викладених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

У поданому відзиві Дубенська міськрада, покликаючись на необґрунтованість доводів позивача, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. На переконання відповідача, несплата орендної плати підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4 та поясненнями представника позивача, які були надані в суді першої інстанції. З іншого боку, звертаючись до суду за захистом свої порушених прав й самим позивачем не надано доказів сплати орендної плати. З огляду на те, що договір оренди землі від 08 серпня 2016 року припинено не шляхом його розірвання, а внаслідок добровільної відмови від права оренди, то обов`язок в доказуванні порушення умов такого договору відсутній. Підтвердженням цьому є, зокрема підписаний 02 грудня 2016 року між сторонами акт приймання-передачі земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як встановлено матеріалами справи, і ці обставини сторонами не заперечуються та визнаються, рішенням Дубенської міської ради №4306 від 25 вересня 2015 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на три роки земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Рішенням Дубенської міської ради №794 від 24 червня 2016 року, зокрема затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий :03:001;0206, площею 0,0910 га, за адресою: АДРЕСА_1 ; та надано земельну ділянку ОСОБА_1 в оренду терміном на три роки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель запасу та громадської забудови. Зобов`язано землекористувача та Управління архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради в особі начальника від імені місцевої ради укласти договір оренди земельної ділянки (а.с.18).

08 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та Дубенською міськрадою відповідний договір було укладено (а.с. 19-20). Того ж дня сторони підписали акт приймання-передачі зазначеної земельної (а.с. 23) та було зареєстроване право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 24-25).

18 серпня 2016 Управлінням архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради позивачу видано Будівельний паспорт на будівництво господарської будівлі на орендованій земельній ділянці (а.с. 26-27).

23 серпня 2016 Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області зареєстровано повідомлення ОСОБА_1 про початок виконання будівельних робіт (а.с. 28-29).

03 жовтня 2016 року представник позивача - ОСОБА_5 звернувся до Дубенського міського голови із заявою про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0910 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , та припинення права оренди на земельну ділянку (а.с. 30).

Рішенням Дубенської міськради №1191 від 04 листопада 2016 року припинено ОСОБА_1 право оренди земельної ділянки (кадастровий номер :03:001:0206) площею 0,0910 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 згідно п."а" статті 141 ЗК України та зобов`язано заявника виконувати свої обов`язки відповідно до вимог ст. 96 ЗК України, а саме сплачувати орендну плату до моменту реєстрації припинення права оренди землі, а також в місячний термін з дня прийняття рішення провести реєстрацію припинення права оренди землі (а.с. 36).

Відповідно до акта приймання-передачі від 02 грудня 2016 року орендар передав, а орендодавець прийняв земельну ділянку (кадастровий :03:001:0206) площею 0,0910 га на АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, яка перебувала в оренді, вільна від забудови, не має недоліків, які б могли перешкоджати її ефективному використанню за цільовим призначенням, передана в належному стані згідно з договором оренди землі межах (а.с. 38).

Рішенням Дубенської міськради №1669 від 03 травня 2017 року земельна ділянка (кадастровий номер: :03:001:0206, площею 0,0910 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , передана у власність ОСОБА_2 . Зобов`язано останнього замовити виготовлення землевпорядної документації та оформити право власності на земельну ділянку в порядку, визначеним законодавством (а.с. 44).

Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16 жовтня 2018 року підтверджено право приватної власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 (а.с. 45-47).

Стаття 1 Закону України "Про оренду землі" (далі - Закон) встановлює, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності (ст. 3 Закону).

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування (ч.4 ст. 4 Закону).

Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Орендарями земельних ділянок можуть бути, зокрема, громадяни і юридичні особи України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи, міжнародні об`єднання та організації, а також іноземні держави (ч. 1, п. "в" ч.2 ст. 5 Закону).

Згідно з ч.ч.1,5 ст. 6 Закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (ст. 18 Закону).

Розділом V Закону визначено порядок зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, зокрема, договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом, про що йдеться й у самому договорі ( п. 33 договору оренди землі від 08 серпня 2016 року).

Частиною 1 ст. 34 Закону визначено, що разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Отже, повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На переконання колегії суддів, повертаючи орендовану земельну ділянку назад орендодавцю, позивач добровільно виконала у відповідній частині рішення Дубенської міськради №1191 від 04 листопада 2016 року, а також передбачений ч.1 ст. 34 Закону обов`язок.

Так, акт приймання-передачі земельної ділянки, який наданий самим же заявником, є окремим документом, що підтвердив фактичне визнання і виконання обома сторонами умов вчиненого правочину щодо повернення міській раді земельної ділянки, а також її рішення.

Добровільно відмовившись від права користування земельною ділянкою в порядку п. "а" ст. 141 ЗК України, будучи обізнаною про те, що Дубенською міськрадою не були підтримані пункти проекту рішення щодо передачі у власність бажаної земельної ділянки у зв`язку із несплатою оренди, ОСОБА_1 , жодних дій спрямованих на набуття права власності у встановленому законодавством порядку не вчинила.

Покликаючись на своє переважне право на отримання орендованої земельної ділянки у власність, документів на підтвердження справляння орендної плати так і не надала.

Повторно із заявою про надання у власність чи користування спірної земельної ділянки до органу місцевого самоврядування не зверталась.

Тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть спонукати до скасування оскаржуваного рішення суду, адже зводяться до вказівок на формальні недоліки при прийнятті Дубенською міськрадою своїх рішень, які не є істотними і не свідчать про наявність підстав для задоволення позову.

Оскільки на час прийняття рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельна ділянка не перебувала у власності чи користуванні ОСОБА_1 , тому права останньої не були порушені.

Хоча згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судовий збір, що понесений позивачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Троцюка Олександра Степановича залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 24.03.2020

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

Н.В.Бондаренко