Постанова

Іменем України

24 березня 2020 року

м. Київ

справа № 643/2336/19

провадження № 61-21341св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Харківобленерго»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 липня 2019 року у складі судді Ференчук О. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Маміна О. В., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Харківобленерго» (далі - АТ «Харківобленерго»), у якому просив визнати дії відповідача про його звільнення з підстав пункту 6 статті 36 КЗпП України згідно з наказом від 21 січня 2019 року № 30к незаконними, визнати наказ відповідача від 16 листопада 2018 року № 792 ос незаконним, поновити його на роботі на займаній до звільнення посаді, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 182 448,00 грн та судові витрати, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 21 жовтня 2002 року до 21 січня 2019 року він працював в АТ «Харківобленерго» і на день звільнення він обіймав посаду заступника начальника служби охорони праці.

16 листопада 2018 року відповідач видав наказ № 792 ос «Про зміну істотних умов праці», пунктом 1.1 якого визначалися зміни умов трудового договору щодо його посади, а саме: зміна назви посади та переміщення робочого місця до іншого населеного пункту.

Наказом АТ «Харківобленерго» від 21 січня 2019 року № 30-к він звільнений з посади заступника начальника служби охорони праці на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП Україничерез відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

Посилаючись на те, що наказ від 16 листопада 2018 року № 792 ос є незаконним, фактично свідчить про переведення його до іншої місцевості, на що він не надавав згоду і не має відношення до змін в організації підприємства, а також на несвоєчасне отримання трудової книжки, просив суд позов задовольнити.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 11 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що припинення трудового договору з позивачем на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України відповідає вимогам закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, неповно з`ясували обставини, що мають значення для вирішення справи, не надали усім доказам та його доводам належної правової оцінки та дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

АТ «Харківобленерго» подало відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, які ухвалені додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Харківобленерго» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Витребувано із Московського районного суду міста Харкова зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 21 жовтня 2002 року до 21 січня 2019 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем. З 17 вересня 2018 року і на день звільнення обіймав посаду заступника начальника служби охорони праці у АТ «Харківобленерго».

Згідно з наказом АТ «Харківобленерго» від 17 серпня 2018 року № 969 «Про організаційну структуру АТ «Харківобленерго» введено в дію нову організаційну структуру АТ «Харківобленерго».

Наказом АТ «Харківобленерго» від 17 серпня 2018 року № 970 «Про зміну у штатному розписі АТ «Харківобленерго» об`єднано шляхом реорганізації за територіальною ознакою районів електричних мереж та районних відділень енергозбуту Харківської області та м. Харкова і створення на їх базі районних відділень АТ «Харківобленерго» м. Харкова та Харківської області з підпорядкуванням генеральному директору АТ «Харківобленерго». Наказано директору з персоналу забезпечити переведення працівників районів електричних мереж та районних відділень енергозбуту Харківської області та м. Харків до складу районних відділень АТ «Харківобленерго» Харківської області та м. Харків згідно з чиним законодавством за їх заявами.

16 листопада 2018 року видано наказ № 792ос «Про зміну істотних умов праці», яким зобов`язано начальників служби охорони праці, управління кадрів попередити, зокрема, заступника начальника служби охорони праці ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці з 19 січня 2019 року, а саме: зміну назви посади із заступника начальника служби охорони праці (далі - СОП) на заступника начальника СОП по Куп`янському регіону; зміну робочого місця, що полягає у переміщенні з 19 січня 2019 року робочого місця в іншу місцевість, з розташуванням у Куп`янському високовольтному районі електричних мереж м. Куп`янськ.

Згідно з актом від 19 листопада 2018 року, складеним відповідачем, ОСОБА_1 відмовився поставити підпис у листі ознайомлення з наказом АТ «Харківобленерго» від 16 листопада 2018 року № 792ос та у попередженні про зміну істотних умов праці.

15 січня 2019 року АТ «Харківобленерго» складено акт про ознайомлення позивача з посадовою інструкцією заступника начальника служби охорони праці (по Куп`янському регіону), в якому зазначено, що, ознайомившись із зазначеною інструкцією, ОСОБА_1 відмовився поставити підпис.

Наказом АТ «Харківобленерго» від 21 січня 2019 року № 30к про припинення трудового договору позивача звільнено на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи через зміну істотних умов праці з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Цього ж дня відповідач ознайомив ОСОБА_1 з наказом № 30к про звільнення, від підпису про ознайомлення з яким та від отримання трудової книжки останній відмовився, про що складено відповідний акт.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України(в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та іншого - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 частини першоїстатті 36 цього Кодексу.

На власника покладено обов`язок попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці.

Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці віднесено до виключних повноважень власника. Водночас такі зміни не повинні означати примусу до праці.

Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку зі змінами істотних умов праці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку зізміною істотних умов праці.

Суди встановили, що зміна істотних умов праці була викликана змінами в організаційній структурі АТ «Харківобленерго», а саме: внаслідок об`єднання шляхом реорганізації за територіальною ознакою районів електричних мереж та районних відділень енергозбуту Харківської області та м. Харкова і створення на їх базі районних відділень АТ «Харківобленерго» міста Харкова та Харківської області.

Відповідач у встановлений законом строк повідомив позивача про зміну істотних умов праці, який відмовився від продовження роботи на цьому ж підприємстві, зокрема, змінювати робоче місце, яке знаходиться в іншому місті.

За таких обставин,суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а аргументи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук