Постанова

Іменем України

18 березня 2020 року

м. Київ

справа № 369/891/18

провадження № 61-42440св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу,- ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2018 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Кулішенка Ю. М., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу та стягнення компенсації вартості частки

у спільному сумісному майні.

Позовна заява мотивована тим, що 16 серпня 1986 року вона

з ОСОБА_2 зареєструвала шлюб. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2006 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу вони припинили своє спільне проживання. У 2011 році їхні стосунки покращились, почали періодично проживати разом, а з 01 грудня 2011 року вони прийняли рішення постійно проживати разом сім`єю, вести спільне господарство, мати взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, проживали разом до 02 грудня 2013 року.

За час їхнього спільного проживання однією сім`єю без шлюбу з 01 грудня

2011 року по 02 грудня 2013 року за їхні спільні кошти та для спільного використання на ім`я ОСОБА_2 придбали нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0600 га за 48 258,00 грн і квартиру за

149670,00 грн. Проте, їй стало відомо, що ОСОБА_2 відчужив вказане майно своєму батькові ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд:

- встановити факт її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу з 01 грудня 2011 року по 02 грудня 2013 року ;

- стягнути на її користь із ОСОБА_2 компенсацію вартості

1/2 частини спільного сумісного майна, набутого ними за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 грудня 2011 року

по 02 грудня 2013 року, а саме: земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :02:010:0434, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та квартири

АДРЕСА_1 , у розмірі

98 964,0 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 20 лютого 2018 року у складі судді Волчка А. Я. позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу з 01 грудня 2011 року по 02 грудня 2013 року .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини спільного сумісного майна, набутого ними за час проживання однією сім`єю без шлюбу у період з 01 грудня 2011 року по 02 грудня 2013 року, а саме: земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :02:010:0434, з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 98 964,00 грн.

Вирішено питання щодо розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки судом встановлено факт проживання сторін однією сім`єю без шлюбу, тому спірне майно набуте сторонами у спільну сумісну власність за час їхнього спільного проживання однією сім`єю без шлюбу. При цьому факт отримання позивачем доходів за час проживання сторін однією сім`єю без шлюбу вказує на її участь у формуванні сімейного бюджету з відповідачем. Спірне майно було відчужене відповідачем іншій особі, здійснити поділ в натурі цього майна неможливо, тому в порядку поділу спільного сумісного майна сторін підлягає стягненню з відповідача на користь позивача компенсація вартості 1/2 частини цього майна у розмірі половини витрачених коштів на його придбання.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог

ОСОБА_1 і порушив положення статті 51 ЦПК України та не залучив до участі у справі ОСОБА_3 , майнові права якої можуть бути порушені ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 26 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У грудні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду незаконне й необґрунтоване, ухвалене на припущеннях.

ОСОБА_3 не надала апеляційному суду належних доказів

на підтвердження факту проживання однією сім`єю без шлюбу

з ОСОБА_2 у заявлений період.

ОСОБА_3 не має жотного відношення до спору між нею та ОСОБА_2 і ухваленим районним судом рішення її права не порушені.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 серпня 1986 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб (а.с. 14).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 грудня

2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано

(а.с. 14).

16 липня 2012 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки набув у власність земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :02:010:0434, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с. 16).

27 листопада 2013 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу набув у власність квартиру

АДРЕСА_1 (а.с. 17).

28 лютого 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 28 лютого 2014 року

серії НОМЕР_1 (а.с. 88).

Відповідно до договору дарування від 04 серпня 2017 року ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 52-54).

09 серпня 2017 року ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :02:010:0434, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що свідчить копія договору дарування (а.с. 55-58).

Згідно із свідоцтвом про смерть від 09 жовтня 2017 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер (а.с. 63).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік,

у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або

в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі

статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу

є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилався на те, що судом першої інстанції не залучено до участі у справі ОСОБА_3 , майнові права якої можуть бути порушені ОСОБА_2 .

З таким висновком суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується.

Так, предметом судового розгляду в цій справі є встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу з 01 грудня 2011 року по 02 грудня 2013 року , який в цей період не перебував у зареєстрованому шлюбі, а також спір щодо нерухомого майна, придбаного ними за цей час.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, спір по суті не вирішив та ухвалив судове рішення на припущеннях щодо можливого порушення прав ОСОБА_3 .

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України правом апеляційного оскарження наділена особа, яка не була залучена до участі

у справі, лише в разі, якщо буде доведено, що рішенням районного суду

її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки порушені і про них вирішено питання. Таких доводів апеляційний суд не навів.

Прохання касаційної скарги про залишення без змін рішення районного суду не може бути задоволено, так як апеляційний суд законність

і обґрунтованість рішення районного суду по суті не перевірив,

а з наведених і невірних підстав передчасно скасував рішення районного суду.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не можна вважати законним й обґрунтованим.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд

є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк