Справа № 408/201/20-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року Біловодський районний суд Луганської області

у складі:

головуючого - судді Булгакової Г.В.,

при секретарі Ришковій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Біловодськ Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, посилаючись на наступне.

Сторони знаходяться в зареєстрованих шлюбних відносинах з 15 жовтня 2005 року.

Від шлюбу мають малолітню дитину, доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає з позивачем.

Фактичні шлюбні відносини були припинені з грудня 2018 року з тієї причини, що у сторін різні характери та погляди, у зв`язку з чим виникали часті сварки, що призвело до втрати почуття любові та поваги.

Спільне господарство не ведеться.

На підставі вищевказаного, позивач просить суд розірвати шлюб між ними та визначити місце проживання доньки із позивачем.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про визнання позовних вимог, просив розглядати справу без його участі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Так, згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає з позивачем.

Сторони разом не мешкають, спільного господарства не ведуть, втратили один до одного почуття любові та поваги, на примирення не згодні.

Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них.

Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права".

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98).

При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя та на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство.

За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально.

Суд вважає, що сім`я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 105, 109, 112-114 Сімейного кодексу України, ст. ст. 142, 206, 264, 265, 268, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , іпн. НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 15 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за актовим записом № 117.

Визначити місце проживання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - позивачем ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище - ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г. В. Булгакова