пр. № 6/759/282/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Савченко Т.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві про надання дозволу на реалізацію майна боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження АСВП № 50375450,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві звернувся до суду з поданням в якому просить надати дозвіл на реалізацію майна боржника ОСОБА_1 , а саме: 5/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу по виконавчому провадженню АСВП № 50375450. В обґрунтування подання вказано, що оскільки боржник добровільно рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18.11.2015 року не виконує, інші заходи примусового виконання виявилися безрезультатними, тому слід реалізувати належну по закону ОСОБА_1 частку нерухомого майна, яка наразі не оформленна відповідним чином згідно ч. 10 ст. 440 ЦПК України.

Відповідно до ч.10, ч. 11 ст. ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Заступник начальника відділу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві, будучи присутньою у одному із судових засідань вказане подання підтримала, просила суд його задовольнити, вказавши, що всі можливі дії ВДВС по виконанню рішення суду не призвели до реального його виконання, оскільки у боржника відсутне майно, доходи які б дали можливість погасити борг по виконавчому провадженню АСВП № 50375450, у зв"язку з чим вимушені звернутися до суду з даним поданням. Зазначила і те, що боржник неоформлює належну йому спадщину щоб таке майно не було реалізоване в рахунок виконання рішення суду від 18.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 237243 грн. 99 коп. В судове засідання 26.03.2020 року вказана особа до суду не з"явилася, хоча про розгляд справи повідомлялася належним чином, у зв"язку з чим суд вважає за можливе проводити подальший розгляд вказаного подання без її участі на підставі наданих суду доказів та з урахуванням вже наданих пояснень.

Заслухавши у судовому засіданні посянення заступника начальника відділу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві, дослідивши у їх сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 1 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у вказаному Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно доЗакону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавце проваження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавце проваження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Судом встановлено, що на виконанні відділу перебуває виконавче провадження АСВП № 50375450 з примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості за договором позики від 14.11.2013 року у розмірі у розмірі 228 820 (двісті двадцять вісім тисяч вісімсот двадцять) грн. 33 (тридцять три) коп. та 3 % річних за порущення грошового зобов`язання у розмірі 6 074 (шість тисяч сімдесят чотири) грн. 71 (сімдесят одна) коп., судові витрати у розмірі 2 348 грн. 95 коп.

Так, подаючи вказане подання ВДВС вказує на те, що боржнику фактично належить на праві власності 5/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_3 , тоді як таке майно належним чином не зареєстроване, що по суті позбавляє ВДВС можливості його реалізувати задля виконання вказаного вище виконавчого провадження.

Дослідивши уважно надані суду матеріали подання та зокрема матеріали спадкової справи, суд дійшов висновку про можливість задовольнити таке подання та відповідно надати дозвіл на реалізацію майна боржника ОСОБА_3 , а саме 5/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 право на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, з метою виконання виконавчого провадження АСВП № 50375450.

Так, при вирішенні даного питання судом досліджуються матеріали спадкової справи № 289/2014 відносно майна померлого ОСОБА_3 , з яких вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 (батько боржника) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно відповідного заповіту заповідав свою частину будинку - ОСОБА_1 , який в свою чергу звертався до першої нотаріальної контори із заявою про прийняття такої спадщини, проте відповідне свідоцтво так і не було видане нотаріусом.

Враховує суд також і рішення Святошинького районного суду м.Києва від 26.01.2016 року, яке набрало законної сили та яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Київського міського БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду у Святошинському районі м. Києва, третя особа: Перша Київська Державна нотаріальна контора, про поновлення строку для прийняття спадщини, встановлення факту вступу в управління та володіння спадковим майном, виділення частки із майна в порядку спадкування за законом, визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за законом та визнання заповіту частково недійсним, залишені без задовлня. Та яким встановлено, що єдиним спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та підтримував спадкове майно в належному стані, сплачував податки та інші платежі, був ОСОБА_1 , якому спадкодавець заповів належну йому половину будинку в АДРЕСА_1 , яку надано йому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво житлового будинку, яка належала йому на праві власності, посвідченого 3-ю Київською державною нотконторою 06.09.1950 р. №7928/1, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 05.05.1955 р., в книзі 62-19 за реєстровим №11868. Та те, що не надано суду жодних належних доказів, які б давали підстави для визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 , яким він заповів належну йому половину будинку в АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_1 .

Враховується судом і пояснення заступника начальника відділу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві, яка вказала, що інші дії ВДВС не призвели до реального виконання рішення суду та на відсутність існування інших будь-яких спорів з приводу зазначеного нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку про задоволення такого подання ВДВС. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 48, 124, 129-1 Конституції України, ст. ст. 78-82, 259, 260, 353, 440 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Подання Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві про надання дозволу на реалізацію майна боржника ОСОБА_1 , задовольнити.

Надати Святошинському районному відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві дозвіл на реалізацію майна боржника ОСОБА_1 , а саме: 5/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 право на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, з метою виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики від 14.11.2013 року у розмірі у розмірі 228 820 (двісті двадцять вісім тисяч вісімсот двадцять) грн. 33 (тридцять три) коп. та 3 % річних за порущення грошового зобов`язання у розмірі 6 074 (шість тисяч сімдесят чотири) грн. 71 (сімдесят одна) коп., судові витрати у розмірі 2 348 грн. 95 коп. в рамках виконавчого провадження АСВП № 50375450.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Коваль О.А.