Постанова

Іменем України

18 березня 2020 року

м. Київ

справа № 454/1655/16-ц

провадження № 61-1773св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Апеляційний суд Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року у складі судді Адамович М. Я. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 истопада 2017 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Апеляційного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 16 квітня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі № 459/1274/15-ц за його позовом до Сокальського районного суду Львівської області, держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року відхилено його апеляційну скаргу на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 16 квітня 2015 року.

Указані ухвали в частині відмови у відкритті провадження у справі за його позовом до держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

За вказаних обставин вважає, що Апеляційним судом Львівської області йому було завдано моральну шкоду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з держави Україна на його користь 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями суддів Апеляційного суду Львівської області.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 10 серпня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 у частині вимог до Апеляційного суду Львівської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Заочне рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а саме не надано доказів протиправної поведінки Апеляційного суду Львівської області чи його посадових осіб, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою і вини заподіювача шкоди.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішенні спору дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Позивач не надав належних доказів у розумінні положень статей 57-60 ЦПК України 2004 року, які б підтверджували факт завдання йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій Апеляційного суду Львівської області.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спецалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій проігнорували доведення позивачем факту завдання йому моральної шкоди у зв`язку з постановленням Апеляційним судом Львівської області незаконної ухвали, яка в подальшому була скасована ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Отже, суди не захистили права позивача, гарантовані статтями 55, 56 Конституції України, не застосували положення статті 40 Конституції України та статей 1166, 1176 ЦК України, а також порушили норми процесуального права, зокрема, статті 213-215 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу Державна казначейська служба України до суду не подала.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року і витребувано із Сокальського районного суду Львівської області цивільну справу № 454/1655/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сокальського районного суду Львівської області, держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 16 квітня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі № 459/1274/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Сокальського районного суду Львівської області, держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 16 квітня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року скасовано в частині відмови у відкритті провадження у справі за його позовом до держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Зазначені обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 у червні 2016 року до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Апеляційного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтями 1173, 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, врахував вказані норми матеріального і процесуального права, встановив фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суди встановили, що позивач не довів неправомірності будь-яких дій або бездіяльності Апеляційного суду Львівської області під час постановлення ухвали від 16 червня 2015 року щодо відхилення його апеляційної скарги на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 16 квітня 2015 року, якою було відмовлено у відкритті провадження у справі № 459/1274/15-ц за його позовом до Сокальського районного суду Львівської області, держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.

При цьому суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначеної вище ухвали Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року саме по собі не вказує на наявність неправомірних дій апеляційного суду під час її постановлення.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що внаслідок постановлення Апеляційним судом Львівської області вказаної ухвали було порушено його немайнові права, зокрема відбулось приниження честі та гідності, ділової репутації, порушення нормальних ділових та життєвих зв`язків. Розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди позивачем також не доведено.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначив характер спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Наведені у касаційній скарзі доводи щодо неправомірної відмови у задоволенні позову зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судами, і суди їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк