ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3742/20 Справа № 215/3707/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 215/3707/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 січня 2020 року, яке ухвалене Демиденко Ю.Ю. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 січня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», про захист прав споживачів та стягнення вкладу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 11.10.2013 року між нею та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № SAMDN9024, за умовами якого позивач внесла на депозит 2000 доларів США, строком на 12 місяців з 11.10.2013 року по 11.10.2014 року включно, під 7,5% річних, та договір від 30 січня 2014 року № SAMDNWFD900 за умовами якого позивач внесла на депозит 5500 доларів США, строком на 12 місяців, з 30.01.2014 року по 30.04.2014 року включно, під 8% річних.

У зв`язку з окупацією АР Крим, Національним Банком України видано Постанову № 260 від 06.05.2014 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані га території АРК і міста Севастополя», відповідно до пункту п`ятого якої, банки зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Після припинення в АР Крим Банком своєї діяльності, позивач не змогла отримати кошти у відділеннях банку, які розташовані в АР Крим. 08.05.2014 року позивач звернулася особисто до Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» із вимогою повернути її депозит та нараховані відсотки, але Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк» їй було відмовлено у поверненні депозиту та надано довідку про відкриття рахунків у ПАТ КБ «Приватбанк» та про стан депозитних вкладів. Згідно довідки № 30514040 від 08.05.2014 року, залишки грошових коштів на рахунках: номер НОМЕР_1 , сума - 2062,81 USD; номер НОМЕР_2 , сума - 5571,34 USD, та рекомендовано звернутися до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» за місцем постійного проживання та реєстрації.

Позивач неодноразово зверталася особисто до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» за місцем постійного проживання та реєстрації, із заявами про повернення депозиту та відсотків, проте, чіткої відповіді не отримувала. Представники відповідача - ПАТ КБ «Приватбанк» запропонували позивачу здійснити реструктуризацію вкладу за відповідною програмою, але вона відмовилася, наполягаючи на повернення вкладу, оскільки важко хворіла та їй потрібні були кошти на лікування. Крім того, позивач неодноразово зверталася до Управління Національного Банку України, до Управління Національного Банку України в Дніпропетровської області з приводу неповернення депозитних вкладів ПАТ КБ «Приватбанк». У відповідь на її скаргу, листами №10-019/7005 та № 47-606/1824, Національний банк України повідомив, що діяльність відповідача не була зупинена шляхом відкликання ліцензії та не була обмежена відсутністю будь-яких інших санкцій, а відтак, відповідач зобов`язаний повернути її кошти, та порадили, що у разі незгоди з діями банку, використати встановленні главою 3 Цивільного кодексу України способи захисту своїх інтересів, у тому числі шляхом звернення до суду.

Також ОСОБА_3 зверталась з приводу неповернення депозитних вкладів також до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, листом від 31.10.2014 року №20-036-11735 її було повідомлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» є учасником Фонду гарантування, але рішення Національного Банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних до Фонду гарантування не надходило, тому порадили звернутися до суду за захистом належних її прав та інтересів.

ОСОБА_3 вважає, що в порушення умов, визначених депозитним договором, банк не виконав своїх зобов`язань, грошові кошти не повернув і не сплатив відсотки за користування вкладом, вимоги позивача про повернення коштів та розірвання договорів депозитного вкладу були залишені без задоволення.

Тому позивач ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача банківські вклади у розмірі всього - 7634,15 доларів США, 3% річних у розмірі 254,45 доларів США (що еквівалентно грн.), пеню у розмірі 3125,26 доларів США та судові витрати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_3 померла.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.07.2018 року процесуальним правонаступником позивача ОСОБА_3 , у справі визнано ОСОБА_1 , яка, уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції, просила суд стягнути з відповідача банківський вклад за договором № SAMDN9024 від 11.10.2013 року з врахуванням річних 7,5 процентів за період з: 11.10.2013 року по 26.12.2018 року, що становить 2750 доларів США, що на час уточнення позову у справі за офіційним курсом складає: 76230 грн. (2750,00 доларів США х 27,72 грн.); також, на підставі ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання, нараховані 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення у розмірі - 8283,30 грн.; відповідно до положення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», пеню в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення у розмірі - 607068 грн. та стягнути банківський вклад за № SAMDNWFD900 від 30.01.2014 року, з врахуванням 8% річних за період з: 30.01.2014 року по 26.12.2018 року, що становить 7663,33 доларів США, що на час уточнення позову у справі за офіційним курсом складає: 212427,51 грн.; на підставі ст.625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання нараховані 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення у розмірі - 22966,24 грн.; відповідно до положення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», пеню в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення у розмірі -1669437,44 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 банківський вклад за договором № SAMDN9024 у розмірі 2000,00 доларів США та 7,5 процентів річних у сумі 750 доларів США., всього - 2750 доларів США.

Банківський вклад за № SAMDNWFD900 у розмірі 5500,00 доларів США та 8 процентів річних у сумі 2163,33 доларів США, всього - 7663,33 доларів США.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення за договором № SAMDN9024 у сумі 2084,79 доларів США, що за офіційним курсом складає 57790,38 грн. та за договором № SAMDNWFD900 у сумі 6137,0958 доларів США, що за офіційним курсом складає - 170120,30 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором від 11 жовтня 2013 року № SAMDN9024, у сумі 8283,30 грн. та за договором від 30 січня 2014 року № SAMDNWFD900, у сумі 22966,24 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2000 грн. витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 3654 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалення нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог посилаючись на те, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту знаходження грошових коштів на банківських рахунках відповідача.

Зауважує на тому, що судом першої інстанції невірно нараховані проценти за банківськими вкладами, оскільки 08.05.2014 року позивач звернулась до відповідача з вимогою повернути депозити з нарахованими відсотками, тобто звернулась з вимогою про дострокове розірвання депозитних договорів, тому, починаючи з 11.05.2014 року по 03.05.2017 року проценти за депозитними договорами мали нараховуватись за ставкою 1%, а з 04.05.2017 року по 11.10.2018 року за ставкою 0,01%.

Крім того відповідач вважає, що суд першої інстанції невірно розрахував пеню, оскільки позивач просила стягнути пеню за період 365 днів, а судом розрахований розмір пені за 1691 день та за 1697 днів та невірно встановив період за договором № SAMDN9024 з 09.05.2014 року та за договором № SAMDNWFD900 з 01.05.2014 року, за який необхідно стягнути 3% річних, крім того судом невірно визначено еквівалент сум грошового зобов`язання, оскільки офіційний курс долара станом на 26.12.2018 року складав 27,4339 грн. а не 27,72 грн.

Також відповідач вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутній їх розрахунок.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 11.10.2013 року між ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», був укладений договір банківського вкладу № SAMDN9024, за умовами якого ОСОБА_3 внесла на депозит Банку 2000 доларів США, строком на 12 місяців з 11.10.2013 року по 11.10.2014 року, включно, з виплатою 7,5% річних по закінченню терміну дії договору, та договір від 30.01.2014 року №SAMDNWFD900, за умовами якого ОСОБА_3 внесла на депозит Банку 5500 доларів США, строком на 12 місяців, з 30.01.2014 року по 30.04.2014 року, включно, з виплатою 8% річних по закінченню терміну дії договору (т.1 а.с.6, 7).

11.10.2013 року, на виконання умов договору № SAMDN9024, ОСОБА_3 було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 2000 доларів США за квитанцією № 6 від 11.10.2013 року (том1 а.с.7) та за квитанцією № 33801519 від 30.01.2014 року здійснено депозитний вклад за договором № SAMDNWFD900 у сумі 5500 доларів США. (том 1 а.с.6).

08.05.2014 року ОСОБА_3 звернулась до Кримського регіонального управління ПАТ «Приватбанк» із заявою про розірвання договору та виплатою грошових коштів, однак Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк» їй було відмовлено у поверненні депозиту та надано довідку про відкриті рахунки у ПАТ КБ «Приватбанк» та про стан депозитних вкладів, згідно якої залишки грошових коштів на рахунках становлять: номер НОМЕР_1 , сума - 2062,81 USD; номер НОМЕР_2 , сума - 5571,34 USD (том 1 а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_3 померла.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.07.2018 року процесуальним правонаступником позивача ОСОБА_3 , у справі визнано ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив факт укладення між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», договорів банківських вкладів, згідно з якими ОСОБА_3 передала банку грошові кошти для розміщення на депозитних рахунках.

Доказів виплати банком депозитних коштів та нарахованих відсотків вкладнику суду не надано. На вимоги ОСОБА_3 повернути суми вкладів та нараховані відсотки Банк не реагував, посилаючись на те, що кошти вносились у банківському відділенні на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє відповідача можливості перевірити вимоги ОСОБА_3 та виконати умови договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , проте не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром процентів, стягнутих за договорами про банківський вклад, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до п. 2 ст. 208 ЦПК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договор є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У частині першій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.

Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Зазначена правова позиція висловлена в Постановах Верховного Суду України: від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-997цс16, а також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, провадження № 14-64цс19.

Ухилення відповідача від повернення вкладів ОСОБА_3 є неправомірним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України, Банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Оскільки стороною договору банківського вкладу є фізична особа, то відповідач не міг відмовити у видачі вкладів, оскільки ст. 1074 ЦК України не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження такого вкладу. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення.

Виходячи із системного аналізу вищенаведеного законодавства, враховуючи надані докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», зобов`язаний повернути позивачу суми депозитних вкладів, внесені ОСОБА_3 згідно з умовами договорів, а відмова від такого повернення є неправомірною, тому вимога позивача про стягнення сум вкладів ґрунтується на законі.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту знаходження грошових коштів на банківських рахунках відповідача, оскільки ОСОБА_3 були надані суду першої інстанції квитанції (т.1 а.с.6, 7), які є документом первинної бухгалтерської звітності, у відповідності зі до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та відображають розмір заборгованості відповідача перед позивачем на момент вимог позивача, що також підтверджено Кримським регіональним управлінням ПАТ «Приватбанк» довідкою № 30514040 від 08.05.2014 року, яка свідчить про залишки грошових коштів на рахунках: номер НОМЕР_1 , сума - 2062,81 USD; номер НОМЕР_2 , сума - 5571,34 USD (том 1 а.с.6-8).

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру нарахованих відсотків за договорами банківських вкладів, з огляду на наступне.

Умовами договору банківського вкладу № SAMDN9024 визначено, що ОСОБА_3 внесла на депозит Банку 2000 доларів США, строком на 12 місяців з 11.10.2013 року по 11.10.2014 року, включно, з виплатою 7,5% річних по закінченню терміну дії договору, та умовами договору № SAMDNWFD900 визначено, що ОСОБА_3 внесла на депозит Банку 5500 доларів США, строком на 12 місяців, з 30.01.2014 року по 30.04.2014 року, включно, з виплатою 8% річних по закінченню терміну дії договору. Крім того, вказаними договорами визначено, що строк вкладу автоматично подовжується ще на один строк, якщо вкладник не заявив про намір забрати кошти після закінчення попереднього строку вкладу.

При цьому відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу по відсотковій ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в Банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до договору. Поточний розмір діючої процентної ставки по вкладу вкладник може дізнатися у відділенні банку або на сайті банку.

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України, проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, договори банківських вкладів не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії.

Термін дії всіх договорів закінчився до пред`явлення позову.

Натомість, задовольняючи позов в частині стягнення відсотків за користування грошовими вкладами, суд першої інстанції не встановив, коли саме відбулося дострокове припинення нарахування відсотків, а також те, що після закінчення терміну дії договорів й у разі неповного виконання їх умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовими вкладами за процентними ставками, передбаченими цими договорами, та не врахувавши, що договорами не визначено розміру процентної ставки за користування депозитами у разі закінчення терміну їх дії та неповного виконання грошового зобов`язання за ними.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, провадження № 14-64цс19.

Відповідно до наказу голови правління «ПриватБанку» № 07 від 05.01.2004 року встановлена відсоткова ставка по вкладам "На вимогу" в розмірі 1% річних. Відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами Банку від 25.04.2017 року з 04.05.2017 року було змінено процентні ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок "До запитання" - у розмірі 0,01% річних.

Отже, у разі неналежного виконання договору банківського вкладу та неповернення та/ або затримки у поверненні, за період часу коли договір вже є розірваним на вимогу вкладника, Банк повинен нарахувати та виплатити Клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом « На вимогу» («До запитання»).

Таким чином, проценти за період після розірвання договору банківського вкладу, за період з 08.05.2014 року по 03.05.2017 року, мають розраховуватись за процентною ставкою по вкладу "На вимогу" (1%), а за період з 04.05.2017 року по 11.10.2018 року за процентною ставкою по вкладу "До запитання" (0,01%)

Аналогічна правова позиція щодо питання нарахування процентів за договором банківського вкладу після його розірвання, застосування ст. 1070 ЦК України викладена Верховним Судом України у Постановах від 11 листопада 2015 року у справі №6-1891цс15, від 27 квітня 2016 року, провадження № 6-302цс16.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про намір отримати грошові кошти за договорами банківського вкладу ОСОБА_3 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» 08.05.2014 року (том 1, а.с.8).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення процентів за договорами банківського вкладу на користь ОСОБА_1 в наступному розмірі:

За договором банківського вкладу № SAMDN9024 від 11.10.2013 року:

період з 11.10.2013 року по 08.05.2014 року, сума вкладу - 2 000 доларів США, період розрахунку - 211 днів, процентна ставка - 7,5%: 2 000 доларів США х 7,5% х 211 днів : 365 днів = 86,1 доларів США.

Період з 11.05.2014 року по 03.05.2017 року, сума вкладу 2 000 доларів США, період розрахунку - 1088 днів, процентна ставка "На вимогу" - 1%: 2 000 доларів США х 1% х 1088 день : 365 днів = 59,61 доларів США.

Період з 04.05.2017 року по 11.10.2018 року, ума вкладу - 2 000 доларів США, період розрахунку - 525 днів, процентна ставка "До запитання" - 0,01%: 2 000 доларів США х 0,01% х 525 днів : 365 днів = 0,28 доларів США.

Таким чином, розмір процентів за період з 11.10.2013 року по 11.10.2018 року складає 146,60 доларів США (86,71 + 59,61 + 0,28 = 146,60).

За договором банківського вкладу № SAMDNWFD900 від 30.01.2014 року: період з 11.10.2013 року по 08.05.2014 року, сума вкладу - 5 500 доларів США, період розрахунку - 211 днів, процентна ставка - 8%: 5 500 доларів США х 7,5% х 211 днів : 365 днів = 120,54 доларів США.

Період з 11.05.2014 року по 03.05.2017 року, сума вкладу 5 500 доларів США, період розрахунку - 1088 днів, процентна ставка "На вимогу" - 1%: 5 500 доларів США х 1% х 1088 день : 365 днів = 163,94 доларів США.

Період з 04.05.2017 року по 11.10.2018 року, ума вкладу - 5 500 доларів США, період розрахунку - 525 днів, процентна ставка "До запитання" - 0,01%: 5 500 доларів США х 0,01% х 525 днів : 365 днів = 0,90 доларів США.

Таким чином, розмір процентів за період з 11.10.2013 року по 11.10.2018 року за договором банківського вкладу № SAMDNWFD900 від 30.01.2014 року складає 285,38 доларів США (120,54 + 163,94 + 0,90 = 285,38).

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача в частині того, що судом першої інстанції невірно визначено розмір процентів, стягнутих за договорами про банківський вклад, заслуговують на увагу, тому рішення суду в цій частині підглядає зміні із зменшенням розміру стягнутих судом першої інстанції процентів, відповідно до розрахунку, проведеного колегією суддів.

При цьому колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції невірно розрахував пеню, оскільки позивач просила стягнути пеню за період 365 днів, а судом розрахований розмір пені за 1691 день та за 1697 днів та невірно встановив період за договором № SAMDN9024 з 09.05.2014 року та за договором № SAMDNWFD900 з 01.05.2014 року, за який необхідно стягнути 3% річних, крім того судом невірно визначено еквівалент сум грошового зобов`язання, оскільки офіційний курс долара станом на 26.12.2018 року складав 27,4339 грн. а не 27,72 грн., огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 549, 551, 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Аналогічний висновок міститься в Постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року в справі №6-37св16.

Не відійшла від цієї позиції і Велика Палата Верховного Суду, яка у Постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, провадження № 14-64цс19 та зробила висновок, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Отже, на підставі ст.625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачу має бути нарахована пеня у розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі, яка, згідно розрахунку колегії суддів, в межах заявлених позовних вимог за 365 днів, становить 600 802,41 грн. за договором банківського вкладу № SAMDN9024 від 11.10.2013 року (2000 доларів США * 3% *27,4339 (офіційний курс 1 долара США станом на 26.12.2018 року)*365 днів = 600 802,41 грн.) та пеня у розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі, яка, згідно розрахунку колегії суддів, в межах заявлених позовних вимог за 365 днів, становить 1652206,63 грн. за договором банківського вкладу № SAMDNWFD900 від 30.01.2014 року (5500 доларів США * 3% *27,4339 (офіційний курс 1 долара США станом на 26.12.2018 року)*365 днів = 1652206,63 грн.).

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції, відповідно до власно проведеного розрахунку, стягнув з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення за договором № SAMDN9024 у сумі 2084,79 доларів США, що за офіційним курсом складає 57790,38 грн. та за договором № SAMDNWFD900 у сумі 6137,0958 доларів США, що за офіційним курсом складає - 170120,30 грн. Вказаний розрахунок, проведений судом першої інстанції позивачем не оскаржено, тому позивач погодилась з ним. Оскільки, наведений в апеляційній скарзі відповідачем розрахунок пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі є невірним, а позивач погодилась з розрахунком пені, проведеним судом першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне не застосовувати в даному випадку проведений колегією суддів розрахунок пені, оскільки його застосування погіршить становище апелянта, а рішення суду в цій частині позивачем не оскаржено .

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутній їх розрахунок, з огляду на наступне.

За приписами частин 1,2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Стягнення вказаної суми судових витрат має здійснюватися з урахуванням категорії складності справи, відповідно до положень частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України та на підставі документально підтверджених витрат позивача.

На підтвердження вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, позивач надала угоду про надання правничої допомоги від 05 січня 2018 року, в якому відсутні відомості про порядок здійснення оплати правничої допомоги (т.1, а.с.179) та не надано жодних квитанцій про перерахування таких сум позивачем.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що вони нею були понесені.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині визначеного судом першої інстанції розміру процентів річних за договором банківського вкладу № SAMDN9024, із зменшенням цього розміру з 750 доларів США до 146 доларів США 06 центів та зменшенням загального розміру коштів, що підлягають стягненню з АК КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN9024 з 2750 доларів США до 2146 доларів США 06 центів.

Рішення суду підлягає зміні в частині визначеного судом першої інстанції розміру процентів річних за договором банківського вкладу № SAMDNWFD900, із зменшенням цього розміру з 2163,33 доларів США до 285 доларів США 38 центів та зменшенням загального розміру коштів, що підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDNWFD900 з 7663,33 доларів США до 5785 доларів США 38 центів.

Крім того, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» 2000 грн. витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката із постановленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 січня 2020 року змінити в частині визначеного судом першої інстанції розміру процентів річних за договором банківського вкладу № SAMDN9024, зменшивши цей розмір з 750 доларів США до 146 (сто сорок шість) доларів США 06 центів та зменшити загальний розмір коштів, що підлягають стягненню з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN9024 з 2750 доларів США до 2146 (дві тисячі сто сорок шість) доларів США 06 центів.

Рішення змінити в частині визначеного судом першої інстанції розміру процентів річних за договором банківського вкладу № SAMDNWFD900, зменшивши цей розмір з 2163,33 доларів США до 285 (двісті вісімдесят п`ять) доларів США 38 центів та зменшити загальний розмір коштів, що підлягають стягненню з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDNWFD900 з 7663,33 доларів США до 5785 (п`ять тисяч сімсот вісімдесят п`ять) доларів США 38 центів.

Рішення суду скасувати в частині задоволених вимог ОСОБА_1 про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2000 грн. витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: