Провадження №2/760/2184/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ з а о ч н е /

14 лютого 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2

представника 3-ї особи- Данилюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,3-і соби: ОСОБА_7 , Служба в справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, яка діє в своїх інтересах і в інтересах малолітніх дітей: сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і просить визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Посилається в позові на те, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , визнаного судом недієздатним, та третьої особи в справі ОСОБА_7 .

Відповідачка є колишньою співмешканкою її сина.

Вони мають спільних дітей: сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вона та третя особа в справі є співвласниками квартири по її 1/ 4 частині на підставі свідоцтва про право власності на житло від 2 грудня 1998 року.

Власником ще однієї частини вказаної квартири був батько її дітей - ОСОБА_10 .

Вказана квартира зареєстрована в Київському міському БТІ за ними на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло та записана в реєстраційну книгу за № 4362, 27 квітня 2005 року та зареєстрована в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 30 листопада 2010 року.

Після смерті її чоловіка ОСОБА_10 їх діти отримали свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 грудня 2010 року і стали власниками ще по 1/8 частині вищевказаної квартири.

Таким чином вони стали власниками по 3/8 частики вказаної квартири.

Квартира є однокімнатною, жила площа квартири складає -15,30 кв. м., загальна - 45, 20 кв. м.

Її син та відповідачка просили дати згоду на те, щоб зареєструвати в спірній квартирі її та їх дітей, мотивуючи це тим, що вона є громадянкою Росії та діти не можуть користуватися поліклінікою, вона не може отримувати виплати на дітей.

В той час вони в спірній квартирі не проживали.

Відповідачка була зареєстрована в спірній квартирі ІНФОРМАЦІЯ_4 , її син - ІНФОРМАЦІЯ_5 , а донька - ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В квартиру вони вселилися приблизно в травні 2016 року, а потім відповідачка з дітьми переїхала проживати до Росії, а в вересні 2016 року знову повернулася.

З 29 липня 2017 року відповівдачка з дітьми в квартирі не проживають, вона забрала всі свої особисті речі, речі дітей і виїхала з квартири разом з дітьми 29 липня 2017 року до Росії, де у неї проживають батьки та інші родичі.

Її син Син ОСОБА_3 , батько дітей, надавав згоду на виїзд дітей до Росії.

Вважає, що відповідачка залишила спірну квартиру і виїхала до Росії у зв`язку з тим, що її син важко захворів, переніс тяжкі операції.

Він є інвалідом першої групи А з 12 червня 2017 року довічно, потребує постійної сторонньої допомоги.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року він визнаний недієздатним, а її призначено його опікуном.

Будь-яких перешкод відповідачці з дітьми у користуванні квартирою ніхто не чинив, конфліктів з приводу користування квартирою між ними не виникало. Дій, які б свідчили про намір та бажання відповідача зберегти за нею право користування жилим приміщенням остання не вчиняла.

Відповідачка не сплачує за житлово-комунальні послуги, не цікавиться квартирою, не приймає участі у підтримуванні її нормального технічного стану. Ніяких речей відповідачки та дітей в квартирі немає.

Вона сплачує житлово-комунальні послуги за всіх зареєстрованих у ній осіб, у тому числі за відповідачку з дітьми.

Їй важко оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, бо треба кожний раз підтверджувати, що в квартирі відповідачка та діти не проживають, збирати документи, акти. Не може оформити та отримувати матеріальну допомогу на сина - інваліда через те, що необхідно надавати довідку про доходи всіх, хто зареєстрований в квартирі.

Вважає, що реєстрацією в квартирі відповідачка чинить перешкоди їм, як власникам, у користуванні та розпорядженні нею, а тому просить задовольнити позов.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідачка в судові засідання неодноразово не з`являлася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.

Про причину неявки суд до відома не поставили.

Судові повістки, що направлялися на адресу відповідачки за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Порядок вручення судових повісток врегульовано п.п. 91, 99, 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року / в редакції постанови КМУ від 29 грудня 2019 року/.

Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

Станом на день ухвалення рішення у справі відповідачка своїм правом не скористалась, відзив на позовну заяву не подала.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку позивача та її представника, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник третьої особи Служби в справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що задоволення позовних вимог може порушити права малолітніх дітей.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Тобто, відносини між власником житла та членами його сім`ї є сервітутом.

Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту.

Встановлено, що на підставі дубліката Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 2 грудня 1998 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної спільної власності позивачці, її чоловікові та дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_12 .

На підставі Свідоцтва про право на спадщину № 530/10 від 21 грудня 2010 року, після смерті її чоловіка належна йому ј частина квартири була успадкована його дітьми - ОСОБА_3 та ОСОБА_12 .

Згідно з Витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва № 5169537 від 15 серпня 2019 року в спірній квартирі зареєстровані сторони в справі.

Згідно з копій актів від 7 серпня 2017 року, 22 грудня 2017 року, 2 травня 2017 року, 8 жовтня 2018 року, 19 березня 2019 року, 8 травня 2019 року, засвідчених начальником ЖЕД-902, відповідачка з дітьми не проживають в спірній квартирі.

/ а.с. 9, 10, 26 - 31,40 /

Позивачка в судовому засіданні зазначила, що відповідачка, колишня співмешканка її сина, а малолітні діти їхні спільні.

З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на ухвалу суду про витребування доказів вбачається, що гр. Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перетнула кордон України в пункті пропуску Сеньківка в напрямку виїзду 24 серпня 2017 року.

/ а.с.33, 106 /

З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього приміщення.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти-члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Право дитини на користування житлом, право на користування яким мають її батьки, встановлено законом і є похідним від відповідного права батьків.

В статті ст. 8 Закону зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

З точки зору ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Підставою для виникнення у неповнолітнього права користування жилим приміщенням, яким користується один з його батьків, є вселення неповнолітнього до такого жилого приміщення.

Позивачка в судовому засіданні зазначила, що відповідачка з дітьми була зареєстрована та в подальшому проживала в спірній квартирі з їх згоди.

В липні 2017 року її син дав згоду на виїзд дітей до Росії, громадянкою якої є відповідачка.

З листа Дошкільного навчального закладу № 651 № 61 від 24 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були відраховані з дитячого закладу з 31 липня 2017 року на підставі заяви їх мами в зв`язку з переїздом до іншої країни на постійне місце проживання.

/ а.с. 121 /

З точки зору ст.242 ЦК України батьки є законними представниками інтересів своїх дітей, і однією з функцій такого представництва є управління їх майном. Майном малолітньої дитини в силу закону батьки управляють без спеціальних на те повноважень.

Таким чином, виїзд дітей з матір`ю з спірної квартири мало місце за спільним рішенням батьків.

Крім того, факт непроживання відповідачки з дітьми в спірній квартирі підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, а саме ст.264 ЦПК України, на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначено в статтях 405, 406 ЦК України у разі виникнення спору між власником житла та особами, які вселились в житлове приміщення як члени його сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права має відбуватись згідно вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність особи понад один рік без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволенні іншим способом.

Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою ст. 391 ЦК встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин та викладеного вище, тривалого непроживання відповідачки з дітьми у спірному житловому приміщенні, яке було залишено нею з власної волі в зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до іншої країни, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки сплаченої ним суми судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст.9, 47 Конституції України, ст. ст. 8,18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 9, 64, 156 ЖК України, ст. 141 СК України, ст.ст. 15, 16, 29,242,319, 391,401,402,405,406 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 - 284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 768, 40 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 24 березня 2020 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва