ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1139/19Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 22-ц/817/318/20 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 594/1139/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2019 року, ухваленого суддею Зушман Г.І., повний текст якого складено 03 січня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Мельнице-Подільської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Мельнице-Подільської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 05 серпня 2003 року він взяв участь в цільовому аукціоні з продажу активів платника податків та відповідно до протоколу №45 проведення аукціону став покупцем лоту №2, а саме - приміщення загальною площею 45.1 м.кв. в готелі в АДРЕСА_1 , що належало Мельнице-Подільському комбінату комунальних підприємств, у зв`язку з чим ним було внесено грошові кошти за придбання на аукціоні об`єкту в сумі 3312.20 грн. Окрім цього, він зобов`язався підписати протокол і договір купівлі продажу та оплатити всі витрати, пов`язані з передачею права власності від продавця до покупця та оформленням державної реєстрації права власності. Однак, дані пункти протоколу ним виконані не були, оскільки продавець не представив договору купівлі-продажу з невідомих причин.

Вказує, що з 05 серпня 2003 року він продовжує добросовісно та відкрито володіти зазначеним майном. Вказаний об`єкт нерухомості на даний час власника не має. Крім того, він проводить поточні ремонти приміщення та дбає про його збереження.

Враховуючи наведене, просив визнати право власності за набувальною давністю на вищевказане нежитлове приміщення.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 добросовісно набув, а також відкрито та безперервно з 2003 року по цей час володіє та користується спірним приміщенням.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

У березні 2020 року Мельнице-Подільська селищна рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги не заперечує.

Відзив мотивований тим, що з 05 серпня 2003 року жодною фізичною чи юридичною особою жодного разу не оспорювалось те, що ОСОБА_2 добросовісно набув, а також відкрито та безперервно з 2003 року по цей час володіє та користується спірним нерухомим майном.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Крім того, від усіх сторін по справі надійшли заяви про розгляд даної справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

05 серпня 2003 року позивач, відповідно до протоколу №45 проведення аукціону, погодженого начальником Державної податкової інспекції, став покупцем лоту №2, а саме приміщення загальною площею 45.1 м.кв. в готелі, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належало Мельнице-Подільському комбінату комунальних підприємств, за ціною об`єкта в сумі 3313.20 грн. Розмір коштів, які мав внести переможець аукціону на відповідний рахунок в Укрексімбанку м.Тернополя: 2710.80 грн. (3313.20 грн. 602.40 грн.) (а.с.4).

За даними технічного паспорта на громадський будинок - приміщення готелю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого СПД ФОП ОСОБА_3 26 грудня 2018 року на замовлення ОСОБА_2 , інвентаризаційна вартість приміщення готелю № НОМЕР_1 становить 102951.00 грн. Приміщення готелю побудовано в 1950 році. Загальна площа приміщення 44.9 кв.м. (а.с.6-9).

Згідно довідки Мельнице-Подільської селищної ради від 01 липня 2019 року №1304 ОСОБА_2 добросовісно володіє приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 44.9 кв.м. і використовує його для власних потреб з 05 серпня 2003 року (а.с.10).

Рішенням виконавчого комітету Мельнице-Подільської селищної ради від 21 серпня 2019 року №61 розглянуто заяву ОСОБА_2 та у зв`язку із впорядкуванням нумерації нежитлових приміщень, що знаходяться в АДРЕСА_1 , на нежитлове приміщення, АДРЕСА_1 і належить, згідно інвентарної справи, ОСОБА_2 , присвоєно номер 43 «Ж» (а.с.5).

Згідно довідок Мельнице-Подільської селищної ради від 11 грудня 2019 року №575, від 24 грудня 2019 року №2269 та доданої до матеріалів справи копії рішення Мельнице-Подільської селищної ради від 28 грудня 2003 року №194, Мельнице-Подільський комбінат комунальних підприємств знаходився на балансі Мельнице-Подільської селищної ради до грудня 2003 року і знятий у зв`язку з його ліквідацією. Частина майна Мельнице-Подільського комбінату комунальних підприємств, в тому числі нежитловне приміщення готелю, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , було продане в рахунок погашення заборгованості. В подальшому Мельнице-Подільською селищною радою було засновано нове комунальне підприємство «Порядок» (а.с.26,31-32).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України).

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Тобто, це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше, або, незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме:

- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

- добросовісність заволодіння чужим майном;

- відкритість володіння;

- безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто, на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Як слідує з матеріалів справи, спірне майно, яке було придбане ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 серпня 2003 року, належало ОСОБА_4 . З моменту проведення аукціону будь-які треті особи своїх прав на спірне майно не заявляли, і таке майно, з моменту придбання позивачем, втратило статус комунальної власності. Вказана обставина підтверджена, інформацією відповідача - Мельнице-Подільської селищної ради № 2269 від 14 грудня 2019 року.

З моменту придбання ОСОБА_2 вільно, відкрито, безперервно та безперешкодно володіє придбаним нерухомим майном (понад 16 років). Доказів, які б стверджували зворотнє, сторонами суду надано не було. Не здобуто таких і в ході судового розгляду.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про недотримання позивачем порядку укладання договору купівлі-продажу майна за наслідками проведення цільового аукціону, що, ніби-то, свідчить про недобросовісність дій позивача по придбанню цього майна, а тому відсутня така ознака набувальної давності, як добросовісність заволодіння, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.128 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на момент виникнення спірних відносин (проведення аукціону), право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передані речі, якщо інше не передбачене законом або договором.

У відповідності до ст.ст.334, 638, 655, 657 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму; договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як вбачається з протоколу №45 проведення аукціону, погодженого начальником Державної податкової інспекції, позивач став покупцем лоту №2, а саме приміщення загальною площею 45.1 м.кв. в готелі, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належало Мельнице-Подільському комбінату комунальних підприємств, за ціною об`єкта в сумі 3313.20 грн., після чого мав би укласти угоду про купівлю-продаж. Проте, такий договір у письмовій формі укладено не було, в зв`язку з чим не було проведено і його реєстрації, хоча сторонами було виконано всі необхідні дії, які свідчать про укладення такого договору.

Інформацію щодо проведеного аукціону наведено для підтвердження того факту, що на момент заволодіння майном ОСОБА_2 не знав про неправомірність заволодіння цим майном (приміщенням готелю площею 44.9 кв.м.), оскільки добросовісно сплатив за нього кошти у розмірі 3312.20 грн. та отримав ключі від вищезазначеного приміщення готелю.

Апеляційний суд враховує ту обставину, що ОСОБА_2 брав участь у аукціоні, сплатив кошти за нерухоме майно, вказане майно на цей час немає власника, а тому позивач добросовісно володіє спірним нежитловим приміщенням готелю площею 44.9 кв.м. з 2003 року по даний час.

Викладене свідчить про те, що позивач більше 10 років (на час подачі позову до суду - більше 16 років) безперервно, відкрито, добросовісно користується, володіє спірним нерухомим майном площею 44.9 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду і ухвалення нового, яким позовну заяву слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Мельнице-Подільської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКП НОМЕР_2 ) право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення площею 44.9 м.кв., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 24 березня 2020 року.

Головуючий

Судді