Справа № 503/667/18
Провадження № 2/503/417/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітніх дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей, їх вихованням та доглядом не займаються, не піклуються про них, не забезпечують матеріально. ОСОБА_2 з дітьми не проживає, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. На даний час діти проживають з позивачем в с. Лисогріка Кодимського району. Відповідач ОСОБА_3 з вересня 2017 року самоусунувся від виховання сина, не відвідує його, не спілкується з ним та не цікавиться його життям. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_4 , 2011 року народження та ОСОБА_5 , 2013 року народження, а ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 , 2013 року народження, встановити над дітьми опіку та призначити її опікуном.

В судове засідання позивач не з`явилася, однак враховуючи, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 по 24.04.2020 на всій території України встановлено карантин, суд вважає за можливе розгляд справи провести без участі позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 128 ЦПК України в судове засідання викликався належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Надала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказавши, що від дітей вона не відмовлялася, була змушена залишити їх зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та через важке матеріальне становище поїхати працювати в м.Одеса. Весь цей час зв`язувалась із матір`ю по телефону та цікавилась життям дітей, а також передавала кошти на їх утримання. На теперішній час ОСОБА_2 зазначає, що проживає в АДРЕСА_1 , на підтвердження чого надала характеристику, видану Нерубайською сільською радою від 03.02.2020 року №510, в якій зазначено, що ОСОБА_2

разом зі своїм чоловіком виховують спільну дитину, мають будинок. До пологів працювала на овочевій базі. В сім`ї дружні стосунки. ОСОБА_2 має намір забрати дітей до себе та виховувати їх сама.

Представник служби у справах дітей Кодимської РДА в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 11.02.2011 року виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 13.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області. Відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Зі змісту акту обстеження матеріально-побутових умов від 19.01.2018 року вбачається, що неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають із позивачем ОСОБА_1 в с.Лисогріка Кодимського району Одеської області, що також підтверджується довідкою Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області №280 від 27.02.2018 року.

Відповідно до довідки №40 від 22.03.2018 року ОСОБА_4 навчається в Кодимській ЗОШ І-ІІІ ступенів Одеської області.

27.02.2020 року Кодимською РДА Одеської області як органом опіки та піклування, надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх ОСОБА_4 , 2011 року народження та ОСОБА_5 , 2013 року народження, а ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 , 2013 року народження, в якому зазначено, що сім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на обліку сімей, що опинилась в складних життєвих обставинах та під соціальним супроводом не перебувала. Діти дійсно проживають з бабусею ОСОБА_1 , де зі згоди останньої їх залишила мати, бо сама поїхала на роботу в м. Одесу. На теперішній час ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 , разом зі своїм чоловіком виховують спільну дитину, мають будинок. До пологів працювала на овочевій базі. В сім`ї дружні стосунки.На підставі заяви ОСОБА_2 , з метою повернення дітей на її виховання, працівниками Нерубайської сільської ради було обстежено її житло (акт обстеження житлово-побутових- умов від 13.02.2020 року). Відповідно до вказаного акту є всі умови для проживання, виховання та утримання дітей. За даними довідки Захарівської районної державної адміністрації №139 від 10.04.2018 року відповідач ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_5 , 2013 року народження, зареєстрований в с.Торосове, але за місцем реєстрації протягом останніх 5 років не проживає. Місце проживання (перебування) його невідоме.

В принципі № 6 Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: "Дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком)".

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального

розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, крім іншого, враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися

безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Беручи до уваги всі наведені вище міркування, суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідачів, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину.

Суддя Б.С. Сердюк