Справа № 310/9478/19
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1 , відповідачок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Бердянської міської ради Запорізької області про визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Бердянської міської ради Запорізької області про визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання, мотивуючи свої вимоги наступним. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 належить по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 . Право спільної часткової власності ОСОБА_5 на 1/2 частку вказаної квартири припинено у відповідності з п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України внаслідок її продажу з аукціону в порядку і спосіб, встановлені законом. Квартира має житлову площу 30,5 кв.м, загальну площу - 52,2 кв.м, складається з двох ізольованих житлових кімнат. В зв`язку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов`язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками. 19 серпня 2016 року позивачці стало відомо про те, що відповідачі, діючи свідомо, з метою штучного створення перешкод добросовісному власнику ОСОБА_4 у користуванні та розпорядженні 1/2 часткою спірної квартири 11 червня 2014 року надали до територіального підрозділу ДМС України в м. Бердянську частково недійсні правовстановлюючі документи, а саме - свідоцтво про право власності, за яким нібито співвласниками квартири на час звернення до територіального органу ДМС були ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . Позивачка як новий співвласник квартири ніколи не надавала згоди на реєстрацію в квартирі ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Вказані особи ніколи не проживали у вказаній квартирі, яка за своїми санітарно-технічними характеристиками не придатна для проживання дітей. Крім зазначеного, задоволення позовних вимог про визнання незаконної та скасування реєстрації ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей не потягне за собою порушення їх прав, оскільки останні належним чином забезпечені відповідним житлом, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 09 серпня 2008 року управлінням житлового господарства виконавчого комітету БМР. З 04 квітня 2016 року функції з реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування в Україні почали виконувати органи місцевого самоврядування. Просила визнати незаконною та скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 надала суду відзив, згідно якого з позовними вимогами вона не погоджується, вважає їх безпідставними. Відповідачка зазначила, що вона володіє квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира знаходилась в спільній частковій власності з її чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його частку в квартирі було продано на прилюдних торгах. До теперішнього часу відповідачка залишається власницею 1/2 частки зазначеної квартири і на підставі законного власника зареєструвала в квартирі свою дочку та двох онуків. Для їх реєстрації відповідачка звернулась до територіального підрозділу ДМС, надавши всі відповідні документи. Після їх перевірки було прийнято рішення про правомірність заяви відповідачки та зареєстровано в належній їй квартирі дочку ОСОБА_3 та онуків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Позивачка повинна була довести, яка є реальна небезпека порушення її прав власності чи законного володіння, вчинена діями відповідачів. Крім зазначеного, ОСОБА_6 було знято з реєстрації 02 травня 2018 року. Вимоги позивачки обмежують і повністю порушують права відповідачки як власника житла. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 надала відзив, зміст якого є аналогічним змісту відзиву ОСОБА_2 .

Від Бердянської міської ради надійшов відзив, з якого вбачається, що БМР позовні вимоги не визнає з наступних підстав. БМР не є належним відповідачем по даній справі, оскільки ніяким чином не порушує, не оспорює або не визнає права позивачки. ОСОБА_4 не зазначила, чим БМР порушила її права та коли відбулось це порушення. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (як і вибір неналежного способу захисту порушеного права) є підставою для відмови в позові. Крім зазначеного, в позовній заяві вказано, що позивачці стало відомо про те, що відповідачі 11 червня 20104 року надали до територіального підрозділу ДМС України недійсні правовстановлюючі документи 19 серпня 2016 року. Позивачкою було пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦПК України, оскільки строк звернення до суду з позовом про визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання закінчився 19 серпня 2019 року, що також є підставою для відмови в позові. Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі в зв`язку із необґрунтованістю, а також застосувати наслідки спливу позовної давності.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивачки позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Просив позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

Відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили відмовити в задоволені позову, надали пояснення, аналогічні, викладеним у відзивах на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно із свідоцтвом від 13 лютого 2014 року на підставі акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів, затвердженого в.о. начальника відділу виконавчої державної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 21 листопада 2013 року, ОСОБА_4 на праві власності належить 1/2 частка двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 лютого 2014 року № 17758234.

Власником іншої 1/2 частки вказаної квартири є ОСОБА_2 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 26 лютого 2010 року управлінням житлового господарства виконавчого комітету БМР згідно з розпорядженням від 26 лютого 2010 року № 19511, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01 квітня 2018 року № 119218990).

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звертались до суду із відповідними позовами про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації 1/2 частки вказаної квартири, але їм було відмовлено в задоволенні позовних вимог (рішення Бердянського міськрайонного суду від 16 липня 2014 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2016 року, постанова Верховного Суду від 21 березня 2018 року).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 03 листопада 2014 року було усунуто ОСОБА_4 перешкоди у володінні та користуванні 1/2 часткою вищевказаної квартири, вселено позивачку в зазначену квартиру.

Згідно з рішенням Бердянського міськрайонного суду від 22 листопада 2017 року було визначено порядок користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 .

У відповідності з довідкою про реєстрацію місця проживання/перебування особи, виданою адресно-довідковим підрозділом УДМС Україним в Запорізькій області 19 серпня 2016 року, ОСОБА_3 було зареєстровано з 11 червня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 . В талон реєстрації ОСОБА_3 були внесені відомості про дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Згідно з листами Бердянського міського відділу управління ДМС України в Запорізькій області від 06 січня 2017 року № 2317/09-98 та управління ДМС України в Запорізькій області від 11 січня 2017 року № 2301/01-3-119, направленими у відповідь на звернення ОСОБА_4 , усі питання реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за вищевказаною адресою були регламентовані Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні, затвердженим Наказом МВС України від 22 листопада 2012 року № 1077. Для реєстрації за вказаною адресою були надані оригінали документів на право власності на житло, зареєстровані в БТІ, письмову згоду надано особисто співвласниками, зазначеними в документах на право власності. Співробітники міграційної служби України на час проведення реєстрації місця проживання вищевказаних осіб не були вповноважені здійснювати перевірку чинності документів на право власності.

Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи з 02 травня 2018 року місце проживання ОСОБА_6 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02 грудня 2019 року № 191062946 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/4 частці квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Ст. 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

У відповідності з ч. 1 ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Ч. 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з п. 33 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст. 57-59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень учасників судового розгляду, відповідачка ОСОБА_2 зареєструвала місце проживанні в квартирі, 1/2 частка якої належить їй на праві власності, дочки та онуків. На даний час у вказаній квартирі ніхто не проживає, оскільки квартира потребує ремонтних робіт і наразі спірна квартира не придатна для проживання.

Позивачкою не надано доказів, що її права як співвласниці квартири порушено реєстрацією в квартирі відповідачки ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей. Крім зазначеного, як вбачається з матеріалів справи, місце проживання сина ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , з 02 травня 2018 року зареєстровано за іншою адресою.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що, оскільки позивачкою не надано доказів в обґрунтування її вимог, не доведено порушення її прав як співвласника квартири, її вимоги є не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Бердянської міської ради Запорізької області про визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 березня 2020 року.

Суддя О. М. Вірченко