РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18495/19

пр. № 2/759/1437/20

13 березня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Шапаренка О.С., розглянув у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи Приватне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи Приватне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та закінчення виконавчого провадження.

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати виконавчий напис, що вчинений 29.01.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований за №428, відповідно до якого запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 1098008,78 грн. з ОСОБА_1 , за Кредитним договором №18/П/04/2006-840 від 14 серпня 2006 року, укладеним між нею та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» таким, що не підлягає виконанню та зобов`язати ВДВС Святошинського управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 36639810 та скасування арешту, що накладений на все майно ОСОБА_1 в рамках вказаного виконавчого провадження, у зв`язку з повним погашенням заборгованості за кредитним договором №18/П/04/2006-840 від 14 серпня 2006 року перед ПАТ «КБ «Надра».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.03.2017 року заборгованість за кредитним договором №18/П/04/2006-840 від 14.08.2006 року у розмірі 272 531, 28 грн. відповідно до виконавчого листа №2/759/1617/14 від 04.02.2015 року в межах виконавчого провадження № 52290023, було погашено солідарним боржником ОСОБА_2 , виконавчий збір в сумі 27 253,13 грн. сплачено.

Однак, 21.06.2019 року було виявлено що в реєстрі ВП-спецрозділ міститься архівний запис про існування завершеного виконавчого провадження №36639810 по стягненню боргу за кредитним договором № 18/П/04/2006-840 від 14.08.2006 року, який було відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса № 428 від 29.01.2013 року і яке не підлягає виконанню у зв`язку з погашенням солідарним боржником ОСОБА_2 в повному обсязі заборгованості перед стягувачем ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором № 18/П/04/2006-840 від 14.08.2006 року .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

06.02.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, пояснень щодо предмету позову не надали.

У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.08.2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 18/П/04/2006-840. В забезпечення виконання зобов`язань за цим договором було укладено договір застави між цими ж сторонами та договір поруки №18/П/04/2006-840 від 14.08.2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 .

29.01.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно: автомобіль марки FORD, модель FOCUS C-MAX, рік випуску - 2006, синього кольору, заводський номер кузова НОМЕР_1 універсал, реєстраційний № НОМЕР_2 , легковий, що належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у загальному розмірі 25 708,69 доларів США, що становить 1 098 008,78 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року у справі № 2608/4380/12, провадження № 2/759/1617/14 задоволено позов ПАТ «АБ «Надра», стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «АБ «Надра» залишок заборгованості у загальному розмірі 272 531,28 грн.

28.03.2017 року завершено, у зв`язку з фактичним виконанням, виконавче провадження № 52290023 з виконання виконавчого листа №2/759/1617/14 від 04.02.2015 року виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення боргу в розмірі 272 531, 28 грн. про стягнення з ОСОБА_2 272 531, 28 грн. на користь ПАТ «Надра».

Крім того, 31.03.2017 року завершено у зв`язку з фактичним виконанням виконавче провадження № 47305168 з виконання виконавчого листа № 2/759/1617/14 від 13.03.2015 року виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення боргу в розмірі 272 531, 28 грн. про стягнення з ОСОБА_1 272 531, 28 грн. на користь ПАТ «Надра».

Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, суд звертає увагу, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень.

Виходячи з наведеного вище, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17.

При цьому, у конкретній справі вбачається, що приватному нотаріусу при поданні заяви про вчинення виконавчого напису банком було надано розрахунок суми заборгованості за кредитним договором № 1662 за період з 26.08.2015 року по 05.10.2018 року, яка містила загальний розмір заборгованості по кредиту, комісії та процентах. Попри це, з доданого розрахунку неможливо встановити дати та період виникнення та нарахування заборгованості по кредиту, комісії та відсоткам.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Відтак, за висновками суду, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом.

Зважаючи на це, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ВДВС Святошинського управління юстиції у м. Києві винести Постанову про закінчення виконавчого провадження № 36639810 та скасування арешту, що накладений на все майно ОСОБА_1 в рамках вказаного виконавчого провадження, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки закінчення виконавчого провадження є дискреційними повноваженнями Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи Приватне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та закінчення виконавчого провадження задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис, що вчинений 29.01.2013 приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований за №428, відповідно до якого запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 1098008,78 гривень з ОСОБА_1 , за Кредитним договором №18/П/04/2006-840 від 14 серпня 2006 року, укладеним між нею та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» таким, що не підлягає виконанню.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Я.Р. Марко