Провадження № 2/219/501/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Погрібної Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Захарчук М.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 26 червня 2017 року в сумі 25 713,88 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що з 14 липня 2016 року і по 26 червня 2017 року позивач працювала в Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» роздавальником нафтопродуктів виробничого підрозділу «Дебальцівське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії « Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. Станом на 26 червня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 26 червня 2017 року становить 31 734,57грн (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 25 713,88грн.). На підтвердження викладених в позові обставин, позивач надала розрахунок розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період 01.03.2017 року по 26.06.2017 року, отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 26 червня 2017 року позивач не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (вул. Привокзальна, м. Лиман Донецької області, 84404), куди вони були здані позивачем особисто в жовтні 2017 року. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється. Не сплачуючи позивачу заробітну плату у період з березня 2017 року і по теперішній час роботодавець грубо порушує вимоги чинного трудового законодавства, що спонукає позивача вжити заходів щодо судового захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 11.09.2019 року суддею Артемівського міськрайонного суду Донецької області було відкрито провадження у даній цивільній справі визначено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшла заява, згідно якої він просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача зазначив, що AT «Українська залізниця» не погодився з позовними вимогами з наступних підстав.

ПАТ "Укрзалізниця" (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей згідно із статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 також визначено районами проведення антитерористичної операції. У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьк, м. Горлівка, м. Луганськ у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками ст.341 КК України. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк, м. Горлівка м. Дебальцеве. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, м. Дебальцеве, м. Горлівка перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин не переробної сили) є 20 березня 2017 року. Отже, відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема і місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами. Крім того, зазначив, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт наявності заборгованості по заробітній платі, а тому просив у задоволенні позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відмовити у повному обсязі. Крім того, в липні місяці 2017 року позивачем отримано заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 1611,08 грн. згідно платіжної відомості від 10.07.2017 року № 553 через касу у м. Лиман Донецької області.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК).

Суд на підставі ст. ст.12,13,81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, обов`язок щодо своєчасної виплати заробітної плати покладено на роботодавця.

Судом встановлено, що позивач з 18 липня 2016 року і по 26 червня 2017 року позивач працювала в Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» роздавальником нафтопродуктів виробничого підрозділу «Дебальцівське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії « Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується записом в трудовій книжці.

Позивач зазначила, що на день її звільнення їй нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 26.06.2017 року у сумі 25 713,88 грн.

На виконання ухвали суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області були направлені індивідуальні відомості про застраховану особу (за формою ОК-5 стосовно ОСОБА_1 ), згідно яких за звітний 2017 рік регіональною філією «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 нараховано за вказаний рік: за січень - 4172,37 грн., за лютий - 3697,01грн., за березень - 3918,22 грн., в період з квітня по липень - 0,00 грн.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходився з Регіональною філією "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в трудових відносинах до 26.06.2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Згідно наданого відзиву, відповідач фактично втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин не переробної сили) є 20 березня 2017 року. Отже, відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Дебальцеве м. Донецьк, м. Горлівка місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надано як доказ довідку, які підписана головним інженером Дмитренко Ю.О. та головним бухгалтером Трускаловою О .І. , згідно якої ОСОБА_1 працювала роздавальником нафтопродуктів виробничого підрозділу «Дебальцівське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії « Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 14 липня 2016 року по 26 червня 2017 року; сума нарахованої заробітної плати 31 734,57 грн., сума до сплати 25 713,58 грн., у тому числі: березень 2017 року нараховано 3918,22грн., сума до виплати 3115,69 грн.; квітень 2017 року нараховано 1989,05 грн., сума до виплати 1581,65 грн.; травень 2017 року нараховано 2080,64 грн., сума до виплати 1654,49 грн.; червень 2017 року нараховано 23 746,66 грн., сума до виплати 19061,75 грн. Відсутнє документальне підтвердження про виплату заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року із структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Між тим, достовірність викладеної інформації в довідці викликає сумніви.

Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18 червня 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181 із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства юстиції України від 12 червня 2018 року № 1827/5 від 4 липня 2018 року № 2277/5, затверджено Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях (далі - Правила), які встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.

Також довідка оформлена без додержання вимог, встановлених Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевою самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, зокрема не засвідчена печаткою та не містить необхідні реквізити, дату документа, що унеможливлює перевірити повноваження посадових (відповідальних) осіб, які підписали довідку, на час її видачі, а також наявність заборгованості на час розгляду справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт наявності заборгованості по заробітній платі.

Отже, вказану довідку не можна визнати належним та допустимим доказом заборгованості з оплати праці.

Також, інформація, що міститься в довідці, спростовується даними із реєстру застрахованих осіб, які надані на виконання ухвали суду, а саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області були направлені індивідуальні відомості про застраховану особу (за формою ОК-5 стосовно ОСОБА_1 ), згідно яких за звітний 2017 рік регіональною філією «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 нараховано за вказаний рік: за січень - 4 172,37 грн., за лютий - 3 697,01грн., за березень - 3 918,22 грн., в період з квітня по липень - 0,00 грн.

Відповідно до п.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 ст.4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум, зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення).

Відповідно до статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Отже, відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями до Реєстру застрахованих осіб, є офіційними відомостями, а тому є належним доказом, що містить інформацію щодо предмету доказування у цій справі - розміру нарахованої позивачу заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року.

На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що розмір нарахованої заробітної плати позивача в березні 2017 року складав 3918,22 грн., що підтверджується індивідуальною відомістю про застраховану особу (форма ОК-5) стосовно ОСОБА_1 , які є офіційною, підлягають врахуванню при вирішенні спору щодо заборгованості по заробітній платі.

Крім того, відповідачем надана довідка про доходи, відповідно до якої, ОСОБА_1 в березні 2017 року через касу 25.07.2017 року отримала заробітну плату у сумі 1 606,04 грн., тобто розмір нарахованої заробітної плати позивача за березень 2017 року складає 2 311,78грн.(з урахуванням виплати).

Інші докази того, що позивач в спірний період виконував свої посадові обов`язки та йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату, у справі відсутні. Між тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Докази виконання роботи позивачем або простою з урахуванням відповідного обліку в період з квітня по 26.06.2017 року у справі відсутні.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Отже, заборгованість по заробітній платі позивачу за березень 2017 року складає 2 311,78грн.

Враховуючи, що згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 12 грудня 2019 року, в період з квітня по червень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2017 року по червень 2017 року відсутні.

Доводи відповідача про те, що науково-правовий висновок Торгово-промислової палати № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі, оскільки форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.. 117 КЗпП України.

Проте, жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заборгованості з заробітної плати, та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст..47, ст.. 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України.

Обов`язок роботодавця стосовно виплати заборгованості з заробітної плати не пов`язаний з настанням будь-яких форс-мажорних обставин, а випливає з вимог законодавства, що регулює трудові правовідносини.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, майнові вимоги позивача щодо оплати його праці, зокрема в доведеній частині заборгованості, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у сумі 2 311,78грн., при цьому заборгованість по заробітній платі за період з квітня по червень 2017 року є недоведеною.

Заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у сумі 2 311,78грн. підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За подання позовної заяви позивач судовий збір не сплачував. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" як позивач у справі про стягнення заробітної плати. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13,76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 2 311,78грн.(двi тисячi триста одинадцять гривень 78 копiйок), без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір в розмірі 75,59 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2017 року по червень 2017 року відмовити за їх недоведеністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.М. Погрібна