Постанова

Іменем України

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 701/162/18-ц

провадження № 61-12251св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - селянське фермерське господарство «Насіння»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Бородійчука В. Г., Василенка Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до селянського фермерського господарства «Насіння» (далі - СФГ «Насіння») про визнання договору оренди недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 вересня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1194, спадкова справа за 2015 рік № 338, він є спадкоємцем 1/2 частини земельної ділянки площею 3,6351 га, яка належала його батьку - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Маньківською нотаріальною конторою Маньківського району Черкаської області 06 грудня 2010 року за № 3384. Вказана земельна ділянка розташована в адміністративних межах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області, кадастровий номер :02:002:0220. Відповідний запис внесено до спадкового реєстру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Інша 1/2 частина зазначеної земельної ділянки належить ОСОБА_3 .

Зазначав, що під час оформлення спадщини, йому стало відомо, що зазначена земельна ділянка у 2012 році була об`єктом договору оренди № НОМЕР_1 (без зазначення дати та року укладення договору) між його покійним батьком, як орендодавцем, з однієї сторони та СФГ«Насіння» в особі голови ОСОБА_7, як орендаря, з іншої сторони.

Вказував, що, ознайомившись із договором, він виявив, що зміст договору не відповідає вимогам законодавства. 20 грудня 2016 р. на ім`я голови СФГ «Насіння» ОСОБА_7 ним було направлено лист, в якому зазначено, що він прийняв у спадок земельну ділянку, яка була об`єктом договору № НОМЕР_1, укладеного між покійним батьком позивача та СФГ «Насіння» в особі голови ОСОБА_7

Так, у пункті 40 зазначеного договору визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для розірвання договору. Тому, в листі він просив передати йому його земельну ділянку в користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Його вимоги щодо повернення земельної ділянки у його законне право власності були проігноровані та зазначено у відповіді, що пункт 40 договору має неоднакове трактування в примірниках договору, які є в сторін.

01 серпня 2017 року він звернувся до ФОП ОСОБА_6 із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу вищезазначеної земельної ділянки та останнім була виготовлена технічна документація по її поділу.

Після поділу новоствореній земельній ділянці було присвоєно новий кадастровий номер і відповідні зміни внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 жовтня 2017 року. Згідно зазначеного витягу новоствореній земельній ділянці ОСОБА_1 присвоєно новий кадастровий номер :03:002:0489 та жодної особи, яка має право користування даною земельною ділянкою, окрім нього не значиться.

30 січня 2018 року він звернувся із заявою до відділу у Маньківському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області з проханням надати копію договору оренди землі № НОМЕР_1, яка була надана до відділу під час реєстрації договору оренди землі. Відповідно до пункту 40 примірнику договору, наданого відділом у Маньківському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є (не є) підставою для зміни умов або розірвання договору. Таким чином, у його примірнику договору оренди земельної ділянки, примірнику СФГ «Насіння» та примірнику відділу у Маньківському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області зазначені різні наслідки переходу права власності на орендовану земельну ділянку.

31 січня 2018 року він звернувся із заявою до відділу у Маньківському районі ГУ Держеокадастру у Черкаській області з проханням скасувати вищезазначений договір оренди у зв`язку із порушенням істотних умов договору, встановлених статтею 15 Закону України «Про оренду землі».

У відповідь на заяву у листі від 01 лютого 2018 року за вих. № 98/108-18 було зазначено, що на час надання відповіді відділ не мав повноважень щодо здійснення реєстрації будь-яких прав відносно земельних ділянок та у зв`язку із виготовленням ФОП ОСОБА_6 технічної документації на земельну ділянку кадастровий №:02:002:0220 договір є недійсним.

На даний час СФГ «Насіння» в законне користування вищезазначену земельну ділянку йому не передав.

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір оренди землі № НОМЕР_1 (без зазначення дати та року), укладений між ОСОБА_2 , як орендодавцем, з однієї сторони, та СФГ «Насіння», як орендарем, з іншої сторони.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2019 року у складі судді Костенка А. І. позов ОСОБА_1 задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення до суду.

Визнано договір оренди землі № НОМЕР_1 (без зазначення дати та року), укладений між ОСОБА_2 та СФГ «Насіння», недійсним.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, поновлюючи пропущений строк позовної давності, суд виходив із того, що ОСОБА_1 дізнався про оспорюваний договір оренди земельної ділянки в момент прийняття спадщини, а саме 22 вересня 2016 року, а тому перебіг позовної давності починається з 23 вересня 2016 року.

Визнаючи недійсним договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 , суд виходив із того, що умовами договору оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 визначено, що перехід права власності на земельну ділянку є підставою для його розірвання і ОСОБА_1 , як новий власник земельної ділянки, правомірно скористався цим правом.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року апеляційну скаргу СФГ «Насіння» задоволено частково.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2019 року скасовано та ухвалено нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СФГ «Насіння» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що місцевий суд не звернув увагу на те, що положенням статті 56 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає ряд вимог та дій, без яких ні поділ, ні об`єднання неможливий. Однією з таких вимог є нотаріально посвідчена згода на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо надання згоди на такий поділ орендарем земельної ділянки, апеляційний суд дійшов висновку, що недодержання передбаченої законом процедури щодо поділу земельної ділянки порушує права орендаря - СФГ «Насіння».

Також вказано, що при вирішенні спорів про визнання договорів оренди земельної ділянки недійсними суди мають враховувати вимоги частини третьої статті 203 ЦК України, а саме, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі. Разом із тим, сторони оспорюваного договору оренди земельно ділянки № НОМЕР_1 , а саме спадкодавець - ОСОБА_2 та орендар, досягли згоди з усіх істотних його умов і їх волевиявлення було спрямоване на настання наслідків виконання договору, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів в ході розгляду справи щодо порушення його прав.

Крім того, зазначено, що порушення місцевим судом норм матеріального права полягає також у тому, що він обґрунтовував своє рішення щодо задоволення позову підставами, які передбачені для розірвання договору оренди земельної ділянки, не звернувши увагу на те, що позивач просив не розірвати договір оренди землі, а визнати його недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 09 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що оскільки 1/2 частина земельної ділянки площею 3,6351 га, яка належала його батьку - ОСОБА_2 , кадастровий номер :02:002:0220, перейшла до нього, а інша 1/2 частина перебуває у користуванні його дядька, він звернувся до ФОП ОСОБА_6 із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо її поділу. Апеляційний суд не звернув увагу на те, що дозвіл на поділ земельної ділянки було отримано від власника іншої половини земельної ділянки.

Зазначає, що після поділу новоствореній земельній ділянці було присвоєно новий кадастровий номер і відповідні зміни внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 жовтня 2017 року. Ніяких обтяжень чи обмежень на дану земельну ділянку не було, як і не було відмітки про права третіх осіб. Жодної особи, яка має право користування новоствореною земельною ділянкою, не вказано.

Зазначає, що після створення нової земельної ділянки кадастровий номер старої є недійсним, тобто такої земельної ділянки не існує, а тому договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 не може існувати та підлягає розірванню.

Також вказано, що судом апеляційної інстанції безпідставно стягнуто з нього судовий збір, оскільки він є інвалідом ІІ групи.

Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

СФГ «Насіння» є орендарем земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1/2 від 3,6351 га, у тому числі ріллі 1/2 від 3,6351 га, кадастровий номер :02:002:0220, в адміністративних межах Маньківської селищної ради Черкаської області.

Права СФГ «Насіння» на земельну ділянку підтверджуються договором оренди землі № НОМЕР_1 з ОСОБА_2 , який зареєстровано у відділі Держкомзему у Маньківському районі Черкаської області 09 листопада 2012 року за № 04062.

Відповідно до пункту 8 вказаного договору його укладено на 15 років, тобто до 2027 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Відповідно до свідоцтва на право на спадщину від 22 вересня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1194 державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г., спадкоємцем є ОСОБА_1

20 грудня 2016 року ОСОБА_1 було направлено лист, відповідно до якого було повідомлено про прийняття ним спадщини, а саме земельної ділянки, яка перебуває в користуванні СФГ «Насіння» та прохання передати земельну ділянку площею 1,81755 га у власне користування на підставі пункту 40 вищевказаного договору оренди землі № НОМЕР_1.

18 січня 2017 року за № 1 СФГ «Насіння» була направлена відповідь, в якій зазначалося, що відповідно до пункту 40 договору «перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи - орендаря не є підставою для розірвання договору».

19 грудня 2017 року ОСОБА_1 було направлено листа, яким повідомлено, що земельна ділянка 3,6351 га, кадастровий номер №:02:002:0220, на яку був укладений договір оренди № НОМЕР_1, зареєстрований у відділу держкомзему у Маньківському районі Черкаської області 09 листопада 2012 року за № 04062 з його батьком ОСОБА_2 , не існує, оскільки проведено поділ даної земельної ділянки і утворилася нова земельна ділянку площею 1,8175 га, кадастровий номер :03:002:0489, власником якої є ОСОБА_1

ОСОБА_1 не звертався до СФГ «Насіння» з проханням надати згоду на поділ земельної ділянки, яку він отримав у спадщину від батька.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (тут і надалі, у редакції на час укладення договору оренди землі № НОМЕР_1) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтями 13, 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Судами встановлено, що СФГ «Насіння» є орендарем земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1/2 від 3,6351 га, у тому числі ріллі 1/2 від 3,6351 га, кадастровий номер :02:002:0220, в адміністративних межах Маньківської селищної ради Черкаської області.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України «Про оренду землі»).

Договір оренди землі № НОМЕР_1, який укладено між ОСОБА_2 та СФГ «Насіння», зареєстровано у відділі Держкомзему у Маньківському районі Черкаської області 09 листопада 2012 року за № 04062.

Положеннями статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено істотні умови договору оренди землі.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, при вирішенні спорів про визнання договорів оренди землі недійсними, суди мають враховувати вимоги частини третьої статті 203 ЦК України, а саме, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Положеннями статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами вимог), які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На момент укладення договору оренди землі № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , та СФГ «Насіння» досягли згоди з усіх істотних умов договору і їх волевиявлення було спрямоване на настання наслідків виконання договору, а тому суд апеляційної інстанції правомірно зазначив, що, звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 не довів порушення вимог закону сторонами під час укладення оспорюваного договору оренди землі, які б мали наслідком визнання договору недійсним.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що у примірниках договорів оренди землі, які є у нього, СФГ «Насіння» та відділу Держгеокадастру зазначені різні підстави для розірвання договорів, а апеляційний суд не надав цьому факту належної оцінки, не можуть бути прийняті судом, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з підстав його невідповідності вимогам законодавства.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 також обґрунтував свої вимоги тим, що земельна ділянка 3,6351 га, кадастровий номер :02:002:0220, на яку був укладений договір оренди № НОМЕР_1, більше не існує, оскільки проведено поділ даної земельної ділянки і утворилася нова, площею 1,8175 га, кадастровий номер :03:002:0489, власником якої є він.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що положеннями статті 56 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі № НОМЕР_1) визначено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає, серед іншого, нотаріально посвідчену згоду на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні).

Частинами другою, третьою статті 110 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі № НОМЕР_1) передбачено, що перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.

Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що СФГ «Насіння» надавало згоду на поділ земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, відповідно до договору оренди № НОМЕР_1.

Таким чином, ОСОБА_1 , здійснюючи поділ успадкованої земельної ділянки всупереч встановленої законодавством процедури, порушив права орендаря (користувача) земельної ділянки, оскільки останній користується нею відповідно до умов договору оренди, який було зареєстровано у встановлено законом порядку.

Доводи касаційної скарги заявника про те, що він узгодив поділ земельної ділянки з іншим її власником, є необґрунтованими, оскільки законодавством передбачено порядок поділу земельних ділянок, які перебувають у користуванні інших осіб, а тому здійснення такого поділу за відсутністю згоди орендаря на такий поділ порушує права останнього.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Разом із тим, знайшли своє підтвердження доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно стягнув з нього на користь СФГ «Насіння» судовий збір за подання апеляційної скарги, оскільки він є інвалідом ІІ групи.

Так, положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, серед іншого, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку, що у зв`язку із задоволення апеляційної скарги СФГ «Насіння» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057 грн.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі недійсним.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Задовольняючи апеляційну скаргу СФГ «Насіння» та скасовуючи судове рішення місцевого суду, апеляційний суд не врахував того, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, а тому звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судове рішення апеляційного суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь селянського фермерського господарства «Насіння» судового збору у розмірі 1 057 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Компенсувати селянському фермерському господарству «Насіння»судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович