КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4359/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

встановив:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває на розгляді справа за вищезазначеним позовом.

Позивач ОСОБА_2 звернулась із заявою про забезпечення позову, в якій просила зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у спілкуванні та побаченнях з її онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зустрічей без присутності ОСОБА_1 , щосуботи з 12-00 год. до 15-00 год. за місцем проживання позивача, у тому числі з можливістю здійснювати прогулянки по місту, відвідувати заклади культури, враховуючи при цьому стан здоров`я дитини, погодні умови чи інші істотні обставини, які можуть завадити побаченню.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Встановлено до набрання законної сили рішенням суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_2 побачення з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наступним графіком: щосуботи з 12:00 годин до 15:00 годин в присутності матері, у тому числі з можливістю здійснювати прогулянки по місту, відвідувати заклади культури, враховуючи при цьому стан здоров`я дитини, погодні умови чи інші обставини, які можуть завадити побаченню.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд фактично постановив рішення у справі про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки в зазначеній ухвалі про забезпечення позову зобов`язав ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною, встановивши порядок і спосіб спілкування.

Окрім цього, постановлена ухвала є передчасною, оскільки до розгляду справи по суті, суд позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи та прийняти відповідне рішення, враховуючи відносини дитини та позивача, а також інтереси самої дитини, яка проходила заняття з психологом Міського центру дитини для відновлення свого психологічного здоров`я.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що тривалий розгляд даної справи без спілкування дитини з позивачем може спричинити усталене відчужене ставлення дитини до бабусі, а зустрічі бабусі з дитиною один раз на тиждень безперечно будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивача з малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме законним інтересам як матері так і дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Крім цього, відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з бабусею повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

За правилами ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, у відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Згідно з ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За правилами п.3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, по справі встановлено, що між сторонами виник спір з приводу усунення перешкод позивачу ОСОБА_2 у спілкуванні з її онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пункт 1 ст.3 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно п.2 зазначеної норми, дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що суд постановляючи оскаржувану ухвалу фактично постановив рішення у справі про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що перешкоджання відповідачем у спілкуванні позивача з малолітньою дитиною може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому, оскільки внаслідок чого можливе погіршення безпосередніх емоційних контактів дитини з бабусею та підвищення рівня загрози одностороннього психологічного навіювання.

За таких обставин, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 31 березня 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба