Провадження №22-ц/812/536/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 березня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.

без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/1373/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на ухвалу, яку постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Кузьменка Вячеслава Володимировича у приміщенні цього суду 24 липня 2019 року, повний текст якої складений того ж дня, за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2019 р. Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № NKH3RX09630135 від 06 грудня 2006 р., укладеного між Банком та ОСОБА_2 , остання отримала кредит у розмірі 1940 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 грудня 2999 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Спадкоємцем позичальника та особою, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 . Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком складає 79436 грн. 97 коп.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком складає 79436 грн. 97 коп., з яких: 1940 грн. 40 коп. - заборгованість за кредитом; 26304 грн. 53 коп. - заборгованість за відсотками; 981 грн. 87 коп. - заборгованість з комісії; 50210 грн. 17 коп. - заборгованість з пені, позивач просив суд стягнути з відповідача як спадкоємця позичальника вказану заборгованість та судовий збір.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2019 р. провадження за вищевказаним позовом закрито.

Ухвала суду мотивована тим, що, як убачається з позовної заяви, ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , а тому, на думку суду, є передбачені пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України підстави для закриття провадження у справі.

В апеляційній скарзі Банк вказує, що ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду про наявність передбачених пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі є помилковими, оскільки відповідно до положень статей 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися унаслідок його смерті. Спадкоємцем позичальника ОСОБА_2 , який на день смерті проживав з останньою, а отже в силу частини 3 статті 1268 ЦК України прийняв спадщину, є ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять доказів, що місце проживання відповідача не співпадає з місцем проживання спадкодавця, чи він подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Отже суд дійшов передчасного висновку, що відповідач не прийняв спадщину після ОСОБА_2 .

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги частини 6 статті 128, частин 1, 2 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Статтею 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, в тому числі, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в силу положень ст. 379 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 06 грудня 2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № NKH3RX09630135, відповідно до якого остання отримала споживчий кредит у розмірі 1940,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06 грудня 2008 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становила 79436,97 грн.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , входять також кредитні зобов`язання, спадщину після її смерті прийняв відповідач ОСОБА_1 відповідно до положень частини 3 статті 1268 ЦК України, позивач у позовній заяві просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором зі спадкоємця позичальника - ОСОБА_1 .

Закриваючи провадження у справі, суд вважав, що для цього є передбачені пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України підстави, оскільки настала смерть ОСОБА_2 , яка є позичальником за кредитним договором, заборгованість за яким намагається стягнути позивач.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

В силу пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Отже підставою для закриття провадження у справі за вказаною нормою законодавець передбачив такий юридичних факт як смерть фізичної особи або оголошено її померлою, яка була однією із сторін у справі, за умови, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Між тим, у даній справі сторонами є позивач - АТ КБ «Приватбанк» та відповідач - ОСОБА_1

ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не була і не є стороною у справі. Позов заявлений АТ КБ «Приватбанк» безпосередньо до її іншої особи, яку позивач вважає спадкоємцем позичальника.

За такого суд дійшов помилкового висновку про наявність передбачених пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі.

Враховуючи, що ухвала суду прийнята з порушенням вимог процесуального права її в силу пункту 4 статті 379 ЦПК України необхідно скасувати, направивши справу до того ж суду для продовження розгляду.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом рішення суду не змінювалось і не приймалося нове, відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2019 року скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_____________________________________________

Повний текст постанови складений 31 березня 2020 року