ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1826/20 Справа № 181/837/19 Суддя у 1-й інстанції - Юр`єв О. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 жовтня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку відповідач ознайомлена. Підпис ОСОБА_1 свідчить про те, що остання підтвердила згоду на умови надання кредиту, які складають договір.

Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Всупереч договірним зобов`язанням, відповідач неналежно виконувала умови договору. Станом на 31 травня 2019 року ОСОБА_1 має перед позивачем заборгованість за кредитним договором в розмірі 156 992,62 грн, з яких: 4 192,98 грн - заборгованість за кредитом, 149 063,78 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом та 3 735,86 грн - заборгованість за пенею та комісією.

Позивач на власний розсуд визначив остаточну суму заборгованості, яку просив стягнути з відповідача на його користь в розмірі 123 266,21 грн, з яких: 4 192,98 грн - заборгованість за кредитом та 119 073,23 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом в період з 08 жовтня 2010 року по 31 січня 2019 року.

Заочним рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08 жовтня 2010 року в сумі 4 192 гривень 98 копійок.

Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити вимоги банку у цій частині. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову у повному обсязі, не дослідив наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, замість наведення у оскаржуваному рішенні суду обґрунтування відмови у задоволенні позову у повному обсязі, суд першої інстанції безпідставно посилався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, який, враховуючи відсутність заперечення відповідача проти Умов та правил надання банківських послуг та позовних вимог банку, не може бути застосований у даній справі.

Вказував на те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою вважати кредитний договір не укладеним. Під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які є складовою частиною кредитного договору та, відповідно, приєдналася до запропонованої банком пропозиції.

Кредитний договір відповідачем не оспорювався, не визнавався недійсним або неукладеним. Користуючись кредитними коштами, здійснюючи погашення заборгованості, відповідач висловила свою згоду щодо форми договору та його умов.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалася.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підтвердження домовленості між сторонами мається підписана ОСОБА_1 анкета-заява № 176756994 від 08 жовтня 2010 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також згода з Тарифами в Приватбанку, які були надані ОСОБА_1 для ознайомлення в письмовому вигляді.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 31 травня 2019 року в розмірі 156 992,62 грн, з яких: 4 192,98 грн - заборгованість за кредитом, 149 063,78 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом та 3 735,86 грн - заборгованість за пенею та комісією.

Позивач на власний розсуд визначив остаточну заборгованість, розмір якої становить 123 266,21 грн, з яких: 4 192,98 грн - заборгованість за кредитом та 119 073,23 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом в період з 08 жовтня 2010 року по 31 січня 2019 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Між тим, у анкеті-заяві, підписаній відповідачем від 08 жовтня 2010 року, процентна ставка по кредиту не встановлена.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів банку, що долучені позивачем до позовної заяви не містять підпису відповідача, а тому вони не можуть розцінюватися як складові частини кредитного договору, умови якого погоджені сторонами.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, що оскаржуване рішення є безпідставним, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Згідно матеріалам справи, анкета-заява, яка підписана сторонами 08.10.2010 року, не містить жодної інформації щодо встановленого розміру базової процентної ставки за кредитом.

Посилання позивача на копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як належний доказ погодження сторонами умов договору щодо розміру процентної ставки, не можуть бути прийняті у якості належного доказу у розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки Витяг з Тарифів не підписаний відповідачем, окрім того, він містить перелік тарифних планів декількох видів кредитних карток, а який саме вид послуги та вид кредитної картки обрала відповідач позивачем не доведено.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доводи АТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції мав керуватися положеннями ст. 1048, 1054 ЦК України та задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення з позичальника процентів за користування кредитними коштами, визначивши розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивач не пред`являв вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, з підстав та у розмірах, встановлених ст. 1048 ЦК України, а заява-анкета не містить розміру процентів.

Посилання апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою для визнання неукладеним кредитного договору, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зокрема, заборгованість по процентах за користування кредитними коштами та обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Доводи в апеляційній скарзі позивача про те, що суд першої інстанції не правильно тлумачить та застосовує постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у справі, рішення якої оскаржується, відповідач як позичальник не заперечувала факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки Верховним Судом розглянуто питання щодо формування судової практики застосування норм, які регулюють правовідносини у сфері споживчого кредитування, і в тому числі поширюються на правовідносини, які виникли в даній справі.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на те, що кредитний договір відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним або не укладеним; користуючись кредитними коштами, здійснюючи погашення заборгованості відповідач висловила свою згоду щодо форми кредитного договору та його умов, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року - залишити без змін в оскаржуваній частині.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова