Номер провадження: 22-ц/813/1230/20
Номер справи місцевого суду: 509/3957/17
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність (дії) державного виконавця Щербини Олени Вікторівни,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду з вищевказаною скаргою в якій просив суд: визнати дії/бездіяльність державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Щербини О.В. по виконанню виконавчого листа №509/3957/17 від 24.05.2018р. щодо проведення примусових виконавчих дій - неправомірними.

В обґрунтування своєї скарги зазначив, що 01.06.2018 року старшим державним виконавцем Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Щербиною О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, винесену при примусовому виконанні виконавчий лист № 509/3957/17 від 24.05.2018р., виданий Овідіопольським районним судом Одеської області, реєстраційний номер ВП №56506363. Дана постанова була отримана скаржником поштою 10.07.2018р.

16 липня 2018 року до Овідіопольського районного суду Одеської області було подано заяву про відсрочку виконання рішення, про що є відмітка канцелярії суду. В цей же день до районного відділу державної виконавчої служби було подано заяву про зупинення вчинення виконавчих дій до розгляду справи в суді та винесенні відповідного рішення. Однак при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження 26.07.2018р. дана заява в матеріалах провадження відсутня, незважаючи на те, що в скаржника є копія заяви з відповідною відміткою відділу про отримання. Відповідь на неї він не отримав. Також, при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження він дізнався, що 17.07.2018р. старшим державним виконавцем Щербиною О.В. було направлено на його адресу лист, з повідомленням про примусове виконання вимог виконавчого документу 20.07.2018р об 11год. В матеріалах виконавчого провадження є чек від 17.07.2018р. про направлення на ім`я ОСОБА_1 рекомендованого листа, але цього листа він так і не отримав. В матеріалах провадження є постанова про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні від 19.07.2018 року та постанова про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні від 19.07.2018 року ОСОБА_2 , який має витяг з реєстру власників єдиного податку. Однак він не був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку під час виконавчого провадження та не був ознайомлений з постановою від 19.07.2018р. про що свідчить відсутність його підпису на зворотній сторінці зазначеної постанови. Крім того, постанова може бути оскаржена у порядку та строки, визначені ЗУ «Про виконавче провадження». Однак, в матеріалах провадження є лист з позначкою «пошук поштових відправлень», де зазначено, що в 07.00год. до с. Новоградківка відправлено лист до відділення, то він його ніяк не міг отримати до 20.07.2018р. до 11.00год. та в разі необхідності скористатись правом його оскарження. З акту державного виконавця від 20.07.2018 року вбачається, що за участю понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та за іншими особами, які були залучені, вказано, що це працівники Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, без зазначення їх кількості, прізвищ та званій, без участі ОСОБА_1 бо його було письмово повідомлено про час та дату проведенні примусових виконавчих дій, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області про вселення ОСОБА_5 до житлового будинку виконано в повному обсязі. В акті державний виконавець також зазначає, що скаржник був попереджений про можливість проведення виконавчих дій без його участі. В акті про виконання рішення суду відсутні підписи працівників Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області їх прізвища та звання. Відсутній підпис залученого спеціаліста, який проводив демонтаж замків та дверних петель. 23.07.2018р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. В даному випадку, виконавче провадження було відкрито 0106.2018р., скаржникм отримано копію постанови 10.07.2018р. і тільки після звернення до суду із заявою від 16.07.2018 р. про відстрочку виконання рішення та поданням заяви до виконавчої служби про зупинення виконання рішення, державний виконавець терміново почав виконувати дії по виконанню рішення суду, не відповівши на заяву скаржника від 16.07.2018р., що суперечить вимогам ч.2 п.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», де зазначено, що державний виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження. Подана заява навіть відсутня в матеріалах виконавчого провадження.

В судове засідання скаржник не з`явився, представник скаржника надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, повністю підтримують вимоги скарги, просять задовольнити.

Старший державний виконавець Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Щербина О.В. в судове засідання не з`явилась, надала суду відзив в якому просила відмовити в задоволенні скарги.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

12 березня 2020 року о 16 годині 26 хвилин до канцелярії Одеського апеляційного суду від адвоката Пилаєвої В.В., яка діє в інтересах ОСОБА_5 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивовано тим, що 12 березня 2020 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір про надання правничої допомоги у зв`язку з чим просить надати час та можливість ознайомитись з матеріалами справи та отримати необхідні копії.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Аналізуючи клопотання представника ОСОБА_5 - Пилаєвої В.В. вбачається, що воно подано лише з метою відкладення розгляду справи. Так представник скаржника зазначив, що вона бажає ознайомитись з матеріалами справи, однак заяви про ознайомлення з матеріалами справи до суду апеляційної інстанції не надала, хоча таку можливість ознайомитись з матеріалами справи мала з 09 годин 00 хвилин 12 березня 2020 року, так як розгляд справи був призначений на 15 годин 30 хвилин.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, оскільки доводи зазначені в заяві про відкладення розгляду справи визнанні судом неповажними. Також колегія суддів зазначає, що ОСОБА_5 була повідомлена про розгляд справи 22 лютого 2020 року, однак договір уклала лише 12 березня 2020 року, оскільки укладення угоди на надання правничої допомоги напередодні судового засідання свідчить про зловживання скаржником своїми процесуальними правами, оскільки справа перебуває на розгляді в апеляційному суді з березня 2019 року.

За змістом ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 була належним чином завчасно сповіщена про те, що розгляд справи призначений на 12 березня 2020 року, за цей час у неї була можливість залучити до участі у справі нового представника, який би завчасно зміг ознайомитися із матеріалами справи.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

24 травня 2018 року Овідіопольським районним судом Одеської області видано виконавчий лист №509/3957/17 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 198,2 кв. м. та вселити її у вказаний житловий будинок.

01 червня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надіслано сторонам рекомендованим листом з зворотнім повідомлення. У відповідності до ч. 1 ст.. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення , якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою зазначено у виконавчому документі.

03 липня 2018 року виїздом за адресою згідно акту державного виконавця ОСОБА_1 вручено постанову про відкриття виконавчого провадження та доведено до відома боржника про примусові дії, які будуть здійснюватись державним виконавцем в разі добровільного невиконання рішення суду, про що свідчить підпис ОСОБА_1 в акті державного виконавця. Тобто, ОСОБА_1 був повідомлений належним чином.

09 липня 2018 року адвокат Андрушкевич Т.Д. як представник боржника Станкевича В.Ф. надала заяву до Відділу про ознайомлення з матеріалами справи вх..№4276/4 від 09.07.2018р. та в той же день ознайомилася з матеріалами справи, про що свідчить підпис на супровідному листі постанови про відкриття виконавчого провадження.

02 липня 2018 року Верховним Судом України прийнято ухвалу відкрито касаційне провадження по даній справі, але виконавче провадження не зупинено, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень України.

17 липня 2018 року державним виконавцем боржнику направлено повідомлення про примусове виконання вимог виконавчого документу, які заплановано на 20.07.2018 р. об 11:00 годині. В повідомленні зазначено, що боржник вважається повідомленим про примусові виконавчі дії, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, вказаною у виконавчому документі, а також зазначено, що відсутність боржника, повідомленого про день і час вселення не є перешкодою для виконання рішення, згідно ч. 3 ст. 67 ЗУ «Про виконавче провадження».

19 липня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ для забезпечення охорони громадського порядку, державного виконавця та залучених осіб при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись. Твердження ОСОБА_1 , що спеціаліст ОСОБА_2 не був ознайомлений з постановою державного виконавця є безпідставними, так як у виконавчому провадженні наявні дві постанови державного виконавця про призначення спеціаліста з питань монтажу (демонтажу) замків та дверних петель для проведення примусових виконавчих дій, одна з підписом, а друга без. Наявність або відсутність підпису спеціаліста в постанові про призначення спеціаліста з питань монтажу (демонтажу) замків та дверних петель для проведення примусових виконавчих дій в постанові державного виконавця ніяк не порушують права ОСОБА_1 або не є порушенням з боку державного виконавця. 20.07.2018 р. державним виконавцем за участю понятих та у присутності стягувача складено акт про повне фактичне виконання рішення суду у відповідності п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень суду АКТ- документ, що підтверджує певні встановлені факти. Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні, тобто державним виконавцем, стягувачем та понятими. 23.07.2018 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про в виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. ст. 25, 26 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд першої інстанції вірно вважав, що скарга є безпідставною та необґрунтованою, тому що державним виконавцем відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження за виконавчим документом, якій підлягає примусовому виконанню, здійснено усі передбачені чинним законодавством дії щодо неупередженого, своєчасного та фактичного виконання виконавчого документу

Таким чином, державним виконавцем були вжитi, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи примусового виконання рішення.

Дослідивши надані до суду матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що в задоволенні скарги слід відмовити, у зв`язку з тим, що з наданих до суду доказів не вбачається, що державний виконавець не вчиняє жодних дії для виконання вищезазначеного виконавчого листа, а також до суду не надано жодних доказів, які б підтверджували бездіяльність державного виконавця.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними, оскільки доводи, які були зазначені в апеляційній скарзі, були спростовані судом першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наведені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 березня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко