Справа №: 398/353/20
провадження №: 2/398/743/20
"27" березня 2020 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовує тим, що є власником зазначеного будинку. Відповідач є колишньою підопічною його дружини, зареєстрована в даному будинку, але не проживає в ньому понад рік, будинком не користується.
Оскільки, відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що відповідачем у справі є колишня підопічна його дружини, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте тривалий час не проживає за місцем реєстрації. Відповідач проживала разом з ними до закінчення школи, потім вступила до педагогічного коледжу і поїхала на навчання. Однак відповідач покинула навчання і поїхала в невідомому напрямку. Місце її перебування на даний момент їм не відоме.
Заслухавши вступне слово позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
Позивач є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 липня 2003 року (а. с. 4 - 5).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Приютівської селищної ради (Костянтинівським старостинським округом) Олександрійського району від 17 січня 2020 року вих. №80, в будинку по АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_1 , як власник, та має склад сім`ї: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - дружина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - син, колишня підопічна дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована але не проживає з травня 2018 року (а. с. 6, 27).
Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України), а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Наведене свідчить, що задоволення позову про позбавлення особи права користування жилим приміщенням можливе лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або члена сім`ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на те причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання понад встановлений законодавством термін.
Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Приютівської селищної ради (Костянтинівським старостинським округом) Олександрійського району від 17 січня 2020 року вих. №81, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації фактично не проживає з травня 2018 року (а. с. 7).
Згідно з актом, складеним 31 січня 2020 року виконавчим комітетом Приютівської селищної ради за участю сусідів встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає з травня 2018 року (а. с. 8).
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що проживає по сусідству з позивачем. ЇЇ сина навчався в одному класі з ОСОБА_2 . Після закінчення школи відповідач поїхала на навчання і лише декілька раз приїздила. За останні два роки жодного разу її не бачила, місце її перебування не відоме. Позивач не чинив перешкод для проживання відповідача у будинку.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що поживає в селі з 1994 року. Родину позивача знає з того часу як вони переїхали до села. ОСОБА_2 перебувала під опікою і проживала в родині позивача. Вона закінчила школу і поїхала на навчання. З того часу, майже три роки додому не поверталася. Місце її перебування не відоме. Позивач з дружиною дбали про неї і не чинили перешкод для її проживання в будинку.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідач визнанню такою, що втратила право користування житлом - будинком АДРЕСА_1 .
На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягав.
На підставі ст. ст. 16, 319, 321, 391, 405ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
Судові витрати залишити по фактично понесеним
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 31 березня 2020 року.
Суддя О.В.Авраменко