Постанова

Іменем України

18 березня 2020 року

м. Київ

справа № 753/6118/16-ц

провадження № 61-7779св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ,

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «ЕРДЕ БАНК», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Суткович Марини Анатоліївни, на постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року в складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , звернулися до суду з указаним позовом, який уточнили в процесі розгляду справи та просили: визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири від 06 серпня 2015 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ЕРДЕ БАНК» (далі - ПАТ «ЕРДЕ БАНК») в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЕРДЕ БАНК») Караченцева Артема Юрійовича, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ЕРДЕ БАНК» (далі - ПрАТ «ЕРДЕ БАНК») та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А., зареєстрований в реєстрі за № 1068; витребувати у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 вказану квартиру; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 посилалися на те, що на підставі договору дарування від 01 жовтня 1998 року ОСОБА_1 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 . У 2006 році до спірної квартири був заселений онук ОСОБА_1 - ОСОБА_3 і у цій же квартирі зареєстрована ОСОБА_2 18 січня 2008 року за договором іпотеки, укладеним з ВАТ «ЕРДЕ БАНК» ОСОБА_1 передала спірну квартиру в іпотеку банку як забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на спірну квартиру. 06 серпня 2015 року за договором купівлі-продажу ПАТ «ЕРДЕ БАНК» відчужив квартиру ОСОБА_4 04 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, предметом якого є спірна квартира, а 01 жовтня 2015 року на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя ОСОБА_6 набув право власності на цю квартиру. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року визнано недійсним договір іпотеки від 18 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерде Банк». Посилаючись на те, що рішенням суду договір іпотеки від 18 січня 2008 року визнаний недійсним, ПАТ «ЕРДЕ БАНК» не набув права звертати стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку із чим власником спірної квартири залишається ОСОБА_1 , а спірна квартира вибула із її володіння на підставі недійсного іпотечного договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Дарницький районний суд міста Києва заочним рішенням від 18 червня 2018 року у складі судді Коренюк А. М. позовні вимоги задовольнив частково. Визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 06 серпня 2015 року, укладений між ПАТ «ЕРДЕ БАНК» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А., зареєстрований в реєстрі за № 1068. Витребував у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . В задоволені іншої частини вимог відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки судовим рішенням договір іпотеки від 18 січня 2008 року визнаний недійсним, він є таким з моменту його укладення, відтак ПАТ «ЕРДЕ БАНК» не набув права на звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку із чим власником спірної квартири залишається ОСОБА_1 . Спірна квартира вибула із володіння ОСОБА_1 на підставі недійсного іпотечного договору, а тому всі наступні відчуження спірного майна попередніми набувачами є недійсними.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Київський апеляційний суд постановою від 26 лютого 2019 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року скасував. У задоволенні позову відмовив.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_1 за рішенням суду, яке не скасоване та є чинним, а відтак в спірному випадку не можна стверджувати, що майно вибуло від власника поза його волею. Також суд виходив з того, що на час укладення договору купівлі-продажу ПАТ «ЕРДЕ БАНК» мав право власності на це майно, а відтак мав право на його відчуження. Та обставина, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року визнано недійсним договір іпотеки від 18 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерде Банк» за наявності рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року яким в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором право власності на цю квартиру визнано за ПАТ «Ерде Банк» не змінює власника спірної квартири на час укладення договору купівлі-продажу. Відтак помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що у зв`язку з визнанням договору іпотеки недійсним позивач знову стала власником спірної квартири.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У квітні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Стукович М. А. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року та залишити в силі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що в порядку виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року ПАТ «ЕРДЕ БАНК» незаконно набуло право власності на квартиру, яке зареєстровано тільки у 2014 році. Продаж квартири було здійснено лише 06 серпня 2015 року самостійно ПАТ «ЕРДЕ БАНК», а не в межах процедур, передбачених статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження», встановлених для реалізації майна в порядку виконання судового рішення. Апеляційний суд не звернув жодної уваги на той факт, що позивачі були повністю позбавлені можливості оскаржити рішення від 12 грудня 2013 року і внаслідок цього неможливо стверджувати про наявність волі у ОСОБА_7 на вибуття квартири з її володіння. Апеляційний суд позбавив можливості ОСОБА_7 захистити своє право власності у встановлений законом спосіб, незважаючи на те, що іпотечний договір, на основі якого ПАТ «ЕРДЕ БАНК» формально набув право власності на квартиру був визнаний недійсним рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року.

У травні 2019 року представник ОСОБА_5 - адвокат Марченко Тетяна Василівна подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін. Зазначала, що рішення апеляційного суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстав для його скасування, з мотивів викладених у касаційній скарзі, немає.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

15 травня 2019 року справа № 753/6118/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2020 року задоволено заяву про самовідвід судді Червинської М. Є.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21 лютого 2020 року визначено суддю-доповідача Зайцева А. Ю.

Фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що згідно з договором дарування від 01 жовтня 1998 року ОСОБА_1 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 .

18 січня 2008 року між ВАТ «ЕРДЕ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ЕРДЕ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку ВАТ «ЕРДЕ БАНК» квартиру АДРЕСА_1 для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 18 січня 2008 року № 02-К (далі - кредитний договір), укладеним між ВАТ «ЕРДЕ БАНК» та її чоловіком - ОСОБА_7 , за яким останній отримав кредит у сумі 350 000 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року в рахунок заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 06 серпня 2015 року ПАТ «ЕРДЕ БАНК», як власник спірної квартири на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року (право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 квітня 2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві, номер запису про право власності 5831104), відчужило спірну квартиру ОСОБА_4 на аукціоні з продажу активів АТ «ЕРДЕ БАНК», затвердженого уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «ЕРДЕ БАНК» (протокол № 117204) 21 листопада 2014 року за відчужуваною ціною 554 490 грн.

04 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А.

01 жовтня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А., на підставі якого ОСОБА_5 набув право власності на спірну квартиру.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року в справі № 753/6432/16-ц задоволено позов ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_1 та ПАТ «ЕРДЕ БАНК», визнано недійсним іпотечний договір від 18 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерде Банк».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно зі статтею 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої вини. За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Апеляційним судом встановлено, що спірна квартира вибула із власності позивача на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Положення частини другої статті 388 ЦК України, згідно з якими майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень є імперативним.

За таких обставин правильними є висновки апеляційного суду про те, що спірна квартира вибула з володіння позивача на підставі судового рішення, яке не скасоване, а відтак в спірному випадку не можна стверджувати, що майно вибуло від власника поза його волею.

Доводи наведені у касаційній скарзі зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Крім того, з інформації наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_5 постановою Верховного Суду від 11 березня 2020 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року скасоване, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2017 року, яким відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсним договору іпотеки залишено в силі.

Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Суткович Марини Анатоліївни залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун