Справа № 626/2751/19
Провадження № 2/626/120/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

24.03.2020 року м. Красноград Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючої - судді Рибальченко І.Г.

за участі секретаря Скачко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (далі АТ КБ "Приватбанк") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Красноградського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відповідно до укладеної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт б/н від 10.10.2012 року, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 10.10.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3669,44 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється шляхом надання відповідачем коштів для погашення заборгованості за кредитом починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач підтвердив свою згоду та те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ "Приватбанк" Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ "Приватбанк" свої зобов"язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у клієнта, зважаючи невиконаних зобов"язань перед банком.

У зв`язку з не виконанням ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань, АТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 15218 грн. 33 коп.

В судове засідання представник позивача не з`явився, відповідно до поданої заяви просили розглядати справу без їх участі, позов підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач в судове засідання не прибула, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, заявила клопотання про застосування строків позовної давності до даних кредитних правовідносин. Слухання справи просила проводити без неї.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.10.2012 року між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Її метою є створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов"язань по кредитному договору № SAMDN0603 від 22.02.2007 року (договір № 1), а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до п.1.1.1 Генеральної угоди сторони погодились зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: процентів на 764,55 грн., комісію на 5055 грн., пеню на 00 грн. та штраф на 487,19 грн. Пунктом 1.1.2 генеральної угоди визначено, що заборгованість до договору № 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 4049,44 грн.; згідно пункту 1.1.3, кінцевою датою погашення заборгованості по договору № 1 є 10.10.2014 року. Пунктом 2.1 генеральної угоди передбачено, що банк надає кредит з 10.10.2012 року по 31.10.2014 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у сумі 3669,44 грн. в обмін на зобов"язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, в зазначені у заяві, Умовах та Правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 183,62 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та Правил. Пунктом 2.2 генеральної угоди передбачено, що у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених у цій угоді, Умовах та Правилах більш ніж на 31 день, по зобов"язанням, строк яких не наступив, то строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1302,29 грн.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти.

Проте, відповідач умови вищезазначеної генеральної угоди не виконує в результаті цього станом на 27.11.2019 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 15218,33 грн., з яких: 3669,44 грн. заборгованість за кредитом; 4610,73 грн. заборгованість по процентам; 6938,16 грн. заборгованість за пенею .

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач порушив умови договору та допустив кредитну заборгованість. Проте, пред`являючи позов, банк пропустив строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди банк надає ОСОБА_1 строковий кредит в розмірі 3669,44 грн на строк 24 місяці, а саме з 10 жовтня 2012 року по 31 жовтня 2014 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 3669,44 грн, в обмін на обов`язок ОСОБА_1 повернути кредит, сплати відсотки в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості. Сплата заборгованості проводиться починаючи з «1» по «25» число кожного місяця (щомісячним платежем) в сумі 183,62 грн. Дата останньої сплати заборгованості повинна бути не пізніше 31 жовтня 2014 року.

Звертаючись до суду з позовом Банк посилався на Умови та Правила банківських послуг, які є невід`ємною частиною Кредитного договору, яким встановлено строк позовної давності у 50 років. Однак, суд вважає, що дане посилання Банку не заслуговує на увагу та не підтверджує наявність збільшеної позовної давності за спірною Генеральною угодою, з огляду на наступне.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі позовну давність щодо вимог банку - 50 років.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості про приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

У Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості від 10 жовтня 2012 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. В матеріалах справи відсутній і окремий договір про збільшення строку давності.

Суд вважає, що Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у Генеральній угоді відсутнє посилання на збільшення строку давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до п`ятдесяти років.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови, зокрема про збільшення позовної давності, прямо не передбачені в Генеральній угоді, яка безпосередньо підписана ОСОБА_1 .

До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 202/26885/13-ц та у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Таким чином до спірних правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної давності у три роки.

Так, обумовлений сторонами строк дії Генеральної угоди припинився 31 жовтня 2014 року, а з позовом до суду ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось 17 грудня 2019 року, більше ніж через п`ять років, тобто після спливу строку, на який надавався кредит та сплати всіх платежів за ним.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Аналізуючи надані у справі докази в їх сукупності, та враховуючи , що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову АТ КБ"Приват Банк" до ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81,141, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області шляхом подачі в 30 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя