Справа № 186/1204/17
Провадження номер № 2/0186/6/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі - Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Позивач прохав суд визнати дії ОСОБА_2 , вчинені 01 вересня 2017 року на території торгової точки ФОП «ОСОБА_1», розташованої по вул. Горького в межах ринку «Южний» навпроти аптеки ТОВ «Медсервіс», які виразилися у висловлюванні відносно нього фактичних тверджень, образ та наклепу, такими, що порушили його честь, гідність та ділову репутацію, як фізичної особи підприємця. Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати надану ним інформацію шляхом розміщення відповідного оголошення в публічних виданнях міста Першотравенська, Дніпропетровської області: в газеті «Першотравенські новини» та ПТРК «Візит». Стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та судовий збір у розмірі 2240 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 16 листопада 2016 року ним було продано ОСОБА_2 мобільний телефон «Lenovo A1000» за 1940 гривень, який 09 серпня 2017 року останній приніс йому для гарантійного обслуговування: виявлення причини поломки та ремонту, оскільки в нього перестав працювати тачскрін.

На підставі абз.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» він направив телефон до офіційного сервісного центру «Service», розташованого по вул.Медичній,3 м.Дніпро. Згідно акту технічного висновку сервісного центру від 31 серпня 2017 року, за підсумками огляду та діагностики якого встановлений факт потрапляння рідини всередину виробу, даний випадок є не гарантійним, згідно умовам гарантійного обслуговування виробника, можливий ремонт виробу на платній основі.

Він зателефонував ОСОБА_2 , повідомив йому про зазначений факт, та запитав, чи віддавати у платний ремонт телефон, на що отримав негативну відповідь.

01 вересня 2017 року ОСОБА_2 прийшов до точки продажу та ремонту мобільних телефонів, де знаходилася його продавець та дві сторонні особи, та почав вчиняти дії, що порушили його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: почав висловлюватися на його адресу некоректними словами, казав, що він є шахраєм, підсовує людям непрацюючі вироби, що в нього не можна нічого купувати, оскільки він обманює, що, навіть, при гарантійному випадку все одно нічого не відремонтують, потім ще виказував образливі слова в його бік та в бік його торгової точки.

Позивач, вважає, що в даному випадку, судження відповідача ОСОБА_2 не були оціночними, а є ствердженнями про вчинення ним злочину, та є наклепом.

В той же час, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

ОСОБА_1 , вважає, що йому , як фізичній особі підприємцю, діями відповідача спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 5000 гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та прохав суд їх задовольнити. Крім того пояснив, що ОСОБА_2 на території належної йому торгової точки називав його точку в присутності двох покупців та продавця - «шарашкиною конторою» та пропонував йому переіменувати магазин у фірму «Рога та копита».

Відповідач ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги не визнав та прохав суд відмовити у задоволенні позову. Свою позицію відповідач обгрунтовував тим, що він ніякої інформації, яка б принижувала честь, гідність та ділову репутацію ФОП ОСОБА_1 не розповсюджував. У 2016 році він придбав у ОСОБА_1 мобільний телефон «Lenovo A1000», який під час гарантійного терміну зламався, і тому він звернувся до продавця телефону для проведення гарантійного ремонту. Телефон у нього ОСОБА_1 прийняв та через деякий час зателефонував і повідомив, що поломка телефону не є гарантійною, а тому телефон необхідно забрати в м.Дніпро та заплатити гроші за його ремонт. На платний ремонт він не погодився, та 01 вересня 2017 року прийшов до торгової точки ОСОБА_1 , щоб з`ясувати ситуацію. Він повідомив ОСОБА_1 , що він акуратно використовував мобільний телефон, а тому в нього не могла потрапити вода, але ОСОБА_1 наполягав, що вода потрапила до телефону саме з його вини. Тому він запропонував приватному підприємцю назвати його магазин « Рога та копита », як це зазначено в творах Ільфа та Петрова, а також запропонував молодому хлопцю, який знаходився в магазині, подумати перед тим, як зробити покупку тут.

У судове засідання 23 березня 2020 року сторони по справі не з`явилися, надали суду заяви про розгляд цивільної справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 від 04 вересня 2006 року.

16 листопада 2016 року ОСОБА_2 придбав в торговій точці належній ФОП ОСОБА_1 мобільний телефон марки «Lenovo A1000» , на який було позивачем видано гарантійний талон на 12 місяців.

09 серпня 2017 року відповідач звернувся до позивача за ремонтом мобільного телефону в період гарантійного обслуговування.

Відповідно до квитанції №11815910 від 11 серпня 2017 року ФОП ОСОБА_1 здав до сервісного центру в м.Дніпро мобільний телефон марки «Lenovo A1000» для проведення діагности та гарантійного ремонту.

При діагностиці мобільного телефону (смартфону) в сервісному центрі було встановлено факт попадання рідини всередину виробу, що не є гарантійним випадком ( акт технічного висновку 11815910 від 31 серпня 2017 року).

У ході судового розгляду було проведено допит свідків, які підтвердили суду, що ОСОБА_2 01 вересня 2017 року, перебуваючи в приміщенні торгової точки ФОП «ОСОБА_1» пропонував позивачу змінити назву його магазину на « Рога та копита », а також говорив, про те, що останній, на його думку, є шахраєм так як не виконує свої обов`язки по ремонту проданого товару під час гарантійного терміну. Ніякої іншої інформації відповідач не поширював. При цьому були присутні: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , продавець ОСОБА_3 , ОСОБА_6 - дружина відповідача, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . При цьому свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що її син ОСОБА_7 , який прийшов до торгової точки придбати товар, не прийняв на віру вислови ОСОБА_2 , який пропонував йому подумати перш ніж здійснити покупку в даному магазині, та відповів, що він сам може зробити свій вибір.

Розглядаючи справу в рамках заявлених позивачем вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, не підлягає задоволенню, так як оспорювана позивачем інформація, її стилістика та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача, та являється оціночними судженнями відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 280-281 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя С.С. Кривошея