ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/432/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2020 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участю секретаря судового засідання Столяренко Н.П., за участі позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Петренко І.Ф. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петриківської селищної об`єднаної територіальної громади в особі: Петриківської селищної ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на об`єкт нерухомості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 ,

Встановив:

В березні 2019 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, заінтересована особа: Петриківська селищна рада.

З урахуванням положень ч.3 ст. 14 ЦПК України справа передана для розгляду головуючому судді Говорусі В.О.

Ухвалою судді від 20.03.2019 вказану позовну заяву залишено без руху.

23.04.2019 уточнивши позовну заяву, позивач посилається на те, що 29.09.2008 між ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору позивач сплатив продавцю грошову суму у розмірі 8000 доларів США, а він передав ключі від будинку та правовстановлюючі документи, договори про надання комунальних послуг. На час укладення договору купівлі-продажу, не було можливості його нотаріально посвідчити, у зв`язку із тим, що правовстановлюючі документи на будинок потребували приведення їх у відповідність до вимог діючого законодавства, для чого ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 довіреність на його представництво у відповідних установах для належного оформлення документів на право власності на домоволодіння для подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Протягом декількох років, за власні кошти, він здійснив реєстрацію майна, що було предметом договору купівлі-продажу, за продавцем ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємців, які б належним чином прийняли спадщину після померлого немає.

У зв`язку із викладеним, позивач вимушений звернутися до суду та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та присадибних земельних ділянок по АДРЕСА_2 , укладений 29.09.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером :03:007:0124 та земельну ділянку площею 0,0701 га з кадастровим номером :03:007:0125, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 25.04.2020 прийнято позов ОСОБА_1 до розгляду і призначено підготовчого судового засідання, а 01.08.2020 призначеного судовий розгляд по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представника адвокат Петренко І.Ф. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Позивач пояснив, що в 2008 році він придбав у ОСОБА_3 житловий будинок з земельними ділянками за 8 тис. дол. США, на підтвердження чого останній написав розписку про отримання грошових коштів. Так як, на даний будинок не було виготовлені всі необхідні документи, які за чинним законодавством необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, він взяв на себе обов`язок їх виготовити за власні кошти, для чого йому ОСОБА_3 надав відповідне доручення. За їх домовленістю, після виготовлення всіх необхідних документів, договір купівлі продажу мав бути укладених нотаріально. Так як виготовлення технічної документації на житловий будинок та земельні ділянки потребували значних коштів, яких він не мав, на їх виготовлення було витрачено значний проміжок часу. Після купівлі будинку він з родиною, відразу ж переїхав до казаного будинку та почав ним користуватися. Після виготовлення всіх необхідних документів він намагався здійснити нотаріальне посвідчення вказаного договору, однак дізнався про смерть ОСОБА_3 , через що він позбавлений можливості посвідчити такий договір. Вирішити питання щодо посвідчення укладеного договору зі спадкоємцями ОСОБА_3 неможливо через їх відсутність.

Від Петриківської селищної ради до суду надійшов відзив де вказано, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_3 без реєстрації з 2009 року по теперішній час, що підтверджується актом обстеження проживання № 993 від 09.09.2019. За даною адресою знаходиться земельна ділянка розміром 0,32га, з них 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,07га для ведення особистого селянського господарства. Земельний податок сплачується. Проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечують.

Крім того, судом ухвалою від 12.11.2019 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено батька померлого продавця - ОСОБА_2 .

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 з позовними вимогами він ознайомлений та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Претензій майнового, немайнового, матеріального та морального характеру до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 не має. В зв`язку з хворобою просить розглядати справу без його участі.

Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши позивача і пояснення свідка та дослідивши надані позивачем докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Так, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.04.2000 ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з земельними ділянками (а.с. 12).

За розпискою від 29.09.2008 ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8 тисяч долларів США за проданий ним будинок АДРЕСА_1 . Претензій не має. (а.с. 8).

За дорученням від 29.08.2008 ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 на представлення його інтересів в режавних органах при здійсненні державної реєстрації та на розпорядження будинком за адресою: б. АДРЕСА_1 (а.с. 9).

В 2009 році, а саме 21.10.2009 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок в БТІ. 24.11.2010 на земельні ділянки, розташовані за адресою: б. АДРЕСА_1 , які призначенні для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) і для ведення особистого селянського господарства, площею 0,25 га і 0,0701 відповідно, на ім`я ОСОБА_3 виготовлені державні акти на право власності на земельні ділянки (а.с. 10-11, 13-14).

При цьому технічний паспорт на житловий будинок на технічна документація на земельні ділянки з відновленням меж виготовлені на замовлення ОСОБА_1 в 2009 і в 2010 році, відповідно (а.с. 47-51, 67-82).

За розпорядженням сільського голови Хутірської сільської ради від 27.01.2016 перейменовано вулиці та здійснено впорядкування номерних знаків домоволодінь, в результаті чого будинок АДРЕСА_1 змінено на будинок АДРЕСА_3 (а.с. 117- 118, 150-152).

Згідно акту обстеження проживання від 06.09.2019, ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_3 без реєстрації з 2009 року по теперішній час та користується земельними ділянками (а.с. 148).

Відповідно довідки Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області від 11.09.2019 ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 без реєстрації. З моменту купівлі-продажу житлового будинку в 2008 році останній сплачував земельний податок. При цьому відповідно до довідки про склад сім`ї ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 без реєстрації з 2009 року разом з дружиною ОСОБА_5 та дітьми: ОСОБА_6 , Кірілом та ОСОБА_7 (а.с. 149, 153-155).

За договором з електропостачання від 29.09.2009 споживачем електроенергії в будинку АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 , на неї відкрито особовий рахунок абонента та відбувається постійне використання та сплата за використану електроенергію (а.с. 15-18, 160-167).

Факт користування ОСОБА_1 і його родиною придбаним будинком підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що йому безпосередньо відомо, що житловий будинок АДРЕСА_1 в 2008 році придбав ОСОБА_1 та почав там проживати разом з родино. Він збудував там господарські будівлі та здійснив облаштування житлового будинку.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану та свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 та місцем його смерті є м. Дніпро (а.с. 144-146, 182).

Згідно інформації наданої Петриківською державною нотаріальною конторою та Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою спадкова справа після померлого ОСОБА_3 не заводилась та жодних заяв про прийняття спадщини після нього не надходило (а.с. 133, 174).

Вирішую правовідносини, які встановлені, суд виходить з наступного.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК).

Нотаріальне посвідчення правочинів, що вчиняються у письмовій формі, є обов`язковим лише у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 209 ЦК).

За вимогами ст. 657 ЦК Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

Такий порядок визначення обставин, за яких може бути визнано договір купівлі-продажу нерухомості дійсним, вказано в постанові Верховного Суду від 04 березня 2019 року в справі N 665/2266/16-ц.

При цьому частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пунктом 63 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України від 03.03.2004 N 20/5, яка застосовувалась як чинна, на час укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , визначено, що для здійснення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, крім правовстановлювального документа на житловий будинок, садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає державній реєстрації, нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що продавець ( ОСОБА_3 ) будучи належним власником об`єкту продажу (будинок АДРЕСА_1 , на даний час: АДРЕСА_3 ) попередньо придбавши його за посвідченим договором купівлі-продажу розпорядився ним за відплатним договором на користь позивача. Так, фактично 29.09.2008 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбувся договір купівлі-продажу вказаного будинку та відбулося його повне виконання з передачею об`єкта купівлі-продажу від продавця до покупця з передачею продавцеві всієї суми грошових коштів, що визначена як вартість об`єкта продажу. Суд вважає обґрунтованим твердження позивача про наявність об`єктивних перешкод для нотаріального посвідчення сторонами укладеного договору купівлі-продажу під час його укладення в 2008 році, що пов`язано з відсутністю документів, необхідних для подання їх нотаріусу з метою вчинення такої нотаріальної дії, і їх виготовлення зайняло певний час.

Враховуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 продавець ОСОБА_3 помер, вказане свідчить, що позивач безповоротно втратив можливість за будь-яких обставин нотаріально посвідчити укладений з ним правочин.

Відповідач Петриківської селищна рада та третя особа, якого залучено судом ОСОБА_2 визнали позовні вимоги ОСОБА_1 та не заперечували його право власності на вказаний житловий будинок та земельні ділянки, набуте в результаті укладеного правочину купівлі-продажу. Претензій до позивача немає.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264, 280-283 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Петриківської селищної об`єднаної територіальної громади в особі: Петриківської селищної ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на об`єкт нерухомості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та присадибних земельних ділянок по АДРЕСА_2 , укладений 29.09. 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) право власності на:

-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_2 ), що складається з: Житлового будинку літ. «А-1» з верандою а-1, загальною площею 56,0 кв.м., житловою 40,3 кв.м., гаражу літ. «Б-1», вбиральні літ. «Г-1», сараїв літ. «Ж-1», «З-1», «И-1», колодязю №2.

-земельну ділянку площею 0,2500 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:007:0124, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 );

-земельну ділянку площею 0,0701 га., сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :03:007:0125, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 14 лютого 2020 року.

Суддя: В. О. Говоруха