Справа № 266/4338/19
Провадження № 2/266/136/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Федотової В.М.

при секретарі - Шишханової К.Р.

за участю відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 липня 2011 року між Банком та відповідачкою був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмірі 1500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка зобов`язалася щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією. У зв`язку з тим, що відповідачка не виконала умови договору, станом на 31.05.2019 року утворилась заборгованість за кредитом в загальній сумі 55486 гривень 86 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом 1180гривень86копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом 49587 гривень 58копійок; заборгованість за пенею та комісією 1600 гривень 00копійки; штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 2618,42 гривень. Оскільки в добровільному порядку відповідачка суму заборгованості не сплачує, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом порушених прав і просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість станом на 31.05.2019 року у розмірі 55486,86 грн. за кредитним договором №б/н від 02 липня 2011 року і судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06.08.2019 року провадження по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судових витрат відкрито, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

09 жовтня 2019 року відповідачкою було подано до суду відзив на позовну заяву.

05 листопада 2019 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив.

28 листопада 2019 року відповідачкою було подано до суду заперечення на відповідь на відзив.

02 січня 2020 року представник позивача надав до суду письмові пояснення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 січня 2020 року було задоволено клопотання відповідачки про витребування у позивача оригінали документів.

Представник позивача ОСОБА_2 , що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та запереченнях на відзив, позов просила задовольнити. Зазначила, що 02 липня 2011 року між Банком та відповідачкою був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмірі 1500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у встановлений строк не сплатила, у зв`язку з чим станом на 31.05.2019 року утворилась заборгованість за кредитом в загальній сумі 55486 гривень 86 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом 1180гривень86копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом 49587 гривень 58копійок; заборгованість за пенею та комісією 1600 гривень 00копійки; штраф 500,00 грн. і штраф 2618,42 гривень. Останній платіж був здійснений позивачкою 31.03.2017 р. Заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 49587 гривень 58копійок була розрахована банком з урахуванням підвищення відсоткової ставки. Термін дії картки сплинув у жовтні 2014р., перевипуску картки не було, однак рахунок не закривається у зв`язку зі спливом строку дії картки, на яку можна вносити гроші через касу банку, термінал. Після жовтня 2014р. було тільки поповнення картки. Для огляду в судовому засіданні, представником позивача було надано до суду оригінали письмових доказів. В подальшому представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог банку.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову банку, з підстав, викладених у відзиві, просила в задоволенні позову банку відмовити. Зазначила, що вона отримала кредит у «Приватбанку», погашала його однак, після жовтня 2014р. в неї не було номеру договору, тому вона не могла погашати заборгованість. Відділення банків були закриті і в неї були фінансові труднощі, тому вона не сплачувала заборгованість. Вважає, що на теперішній час строк позовної давності сплив, тому просить його застосувати.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Судом встановлено, що 02 липня 2011 року між Банком та відповідачкою був укладений кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку (а.с. 132).

Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», по договору відповідачки ОСОБА_1 від 02.07.2011р., базова % ставка в місяць 2,5%, штраф при порушення термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, 500грн. +5% від суми заборгованості по кредитному договору, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії (а.с.131).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» термін дії картки № НОМЕР_1 , виданої за кредитним договором №б/н, укладеним між позивачем та ОСОБА_1 до 10/14 р. (а.с. 133).

Після укладання договору, відповідачка користувалася виданою карткою «Універсальна», здійснюючи платежі, розрахунки та поновлюючи рахунок, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку (а.с. 5-7, 69-71).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2019 року становить, в загальній сумі 55486 гривень 86 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом 1180гривень86копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом 49587 гривень 58копійок; заборгованість за пенею та комісією 1600 гривень 00копійки; штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 2618,42 гривень (а.с. 5-7).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, у тому числі з договорів та правочинів.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, разом з тим, що положенням статті 204 ЦК України встановлена Презумпція правомірності правочину , якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 617 ЦК України встановлює, що особа не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку відсутності у боржника необхідних коштів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 1180,86грн. в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеного тіла кредиту.

Суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту обґрунтованими.

Стосовно нарахованих банком відсотків за користування кредитом суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з умовами договору, погодженими сторонами, базова відсоткова ставка за кредитом становить 2,5% в місяць, тобто - 0,083 % річних, яка нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки позивач звернувся до суду 22 липня 2019 року, а строк дії картки продовжувався до 31.10.2014 року, то суд з урахуванням наданого розрахунку заборгованості, вважає, що правовою підставою для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом в межах заявлених вимог є період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2014 року.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд України в постанові від 17 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року).

Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення відповідача про зміну процентної ставки відповідно до процедури, встановленої договором та законом.

Оскільки позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати позичальника про зміну відсоткової ставки, то при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 0,083% річних.

Таким чином, заборгованість за відсотками за користуваннями кредитом, із розрахунку первісно встановленої та погодженої сторонами відсоткової ставки у розмірі 0,083% річних, та виходячи з реального залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1180,86 гривень, за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2014 року, становить 202 грн. 99коп, та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача (1180,86 *0,083%*60=202 грн. 99коп., де 1180,86грн.-заборгованість за кредитом;60- кількість днів прострочення; 2,5%/12*360=0,083%).

Що стосується вимог, про неустойку суд зазначає про таке.

Так позивач просить стягнути з відповідача станом на 31.05.2019 року суму заборгованість за пенею та комісією у розмірі 1600,00 грн. та штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 2618,42 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Так позивач звернувся до суду із позовною заявою 22.07.2019 р.

В той же час, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до вказаного розпорядження м. Маріуполь було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Враховуючи, що відповідачка зареєстрована в зоні проведення АТО

АДРЕСА_1 , дія зазначеного Закону поширюється на відповідачку, та пеню і штрафні санкції за укладеним ним кредитним договором, нараховувати заборонено.

30 квітня 2018 року Президентом України підписано наказ Верховного Головнокомандувача ЗСУ Про початок операції Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей. Згідно якого з 14-00 години 30 квітня 2018 року розпочато операцію Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях, відповідно до плану операції Об`єднаних сил. Отже, 30 квітня 2018 року антитерористична операція завершилася.

Пунктом 2 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції встановлено, що дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Отже, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики в сукупності за період від 14 квітня 2014 року по 30 жовтня 2018 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до відповідачки в частині стягнення неустойки, у виді пені за період з 28.02.2018 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що сума неустойки нарахована в порушення ст. 258 ЦК України та після 14 квітня 2014 року і до 31.10.2014 р. (строк закінчення дії картки) в період дії вищенаведених заборон, а отже їх нарахування суперечить положенням ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Нарахування неустойки з 28.02.2018 р. суд вважає необґрунтованим за відсутності правової підстави, оскільки правові позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14 та від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14 вказують на те, що після закінчення дії договору відповідальність за грошовими зобов`язаннями настає лише відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом 1180грн. 86 коп. та заборгованість за процентами за користування кредитом 202 грн. 99 коп. (за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2014 року), задовольнивши позов частково, в решті позовних вимог відмовити.

Відносно заявленого відповідачкою клопотання про застосування строків позовної давності, суд вважає, що зазначене клопотання не обґрунтоване та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність тривалістю один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1 та 5 ст.261 ЦК). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору та зміст правових норм слід дійти висновку, що за договором про надання кредиту, яким установлено щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності(стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13.

Таким чином, суд приходить висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України). При цьому слід враховувати, що переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився.

З наданої позивачем виписки вбачається, що відповідачкою 31 березня 2017 року було здійснено останній платіж на погашення кредиту, а позивач звернувся до суду із позовом 22.07.2019р., тобто в межах трирічного строку позовної давності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (55486 грн. 86 коп./1383,85 =2.49% (1921,00 *2.49%=47.83), а саме судовий збір в розмірі 47.83 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12,81, 89, 130,141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» ( ) суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 02 липня 2011 року в розмірі 1 383гривні 85копійок (одна тисяча триста вісімдесят три гривні 85 коп.) , яка складається з суми заборгованості за кредитом 1 180гривень 86копійок(одна тисяча сто вісімдесят гривень 80 копійок) та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 202гривні 99 копійок (двісті дві гривні 99копійок) .

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () судовий збір у розмірі 47 гривень 83 копійок( сорок сім гривень 83 копійок ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 березня 2020року.

Суддя: Федотова В. М.

Відомості про учасників справи:

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (), вул. Грушевського, буд. 1д, м. Київ, 01001; р/р НОМЕР_3 , МФО 305299

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Суддя Федотова В. М.