ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №520/8380/19

Апеляційне провадження № 520/2514/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря-Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Караніклєвої Людмили Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2019 року, постановленого під головуванням судді Коваленко О.Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов

У квітні 2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки і піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 03 березня 2017 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про визнання їх такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

У позові ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування вказаним житлом відмовлено (а.с.9-13).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року рішення суду від 03 березня 2017 року в частині визнання неповнолітньої ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житлом, скасовано і винесена нова постанова про відмову в цей частині позову, у решті рішення залишено без змін

Позивачі зазначили, що вони не змогли виконати рішення суду, оскільки судове рішення від 26 квітня 2018 року оскаржувалось в касаційному порядку до Верховного Суду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_2 , місце проживання якої вона зареєструвала в їх квартирі. Про цей факт вони дізналися, коли отримали рахунок щодо оплати комунальних платежів, в якому кількість мешканців в квартирі збільшено на одну людину.

Оскільки ОСОБА_1 втратила право користування житлом у їх квартирі на підставі рішення суду, що набрало законної сили 26 квітня 2018 року, то її дочка, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , протиправно зареєстрована в їх квартирі.

Посилаючись на ці обставини, позивачі просили суд задовольнити їх позов (а.с.1-7).

У відзиві на позов представник Караніклєва Л.О. в інтересах ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , просила суд відмовити у позові. Зазначила, що на право власності або право користування на житло, яке має дитина, потрібна попередня згода органів опіки та піклування (ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей»). Стаття 3 Конвенції про права дитини зобов`язує в усіх діях щодо дітей першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини, тому малолітня дитина не може бути позбавлена житла на спірну квартиру, де проживають позивачі (а.с.46-49).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2019 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначено, що вказане рішення є підставою для зняттяз реєстраційного обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власницею кв. АДРЕСА_2 , яка належить їй на праві власності, є постійним місцем її проживання та проживання її сім`ї. Оскільки ОСОБА_1 втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст.107 ЖК України, її донька ОСОБА_2 також втрачає право користування цим житлом. Малолітня дитина реєструються за місцем проживання її батьків та набуває право користування житловою площею, яка є місцем проживання її батьків, тому ОСОБА_2 повинна бути визнана такою, що втратила право користування вказанім житлом, в порядку ст.107 ЖК України, з зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою (а.с.103-106).

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник Караніклєва Л.О. в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду апелянт мотивувала порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт, крім доводів, які містяться у відзиві, зазначила, що:

- постановою апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року захищено право неповнолітньої ОСОБА_6 , однак суд першої інстанції знов безпідставно здійснив порушення прав на житло відносно малолітньої ОСОБА_2 , яка була зареєстрована за місцем реєстрації її матері;

- позивачі чинять перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 в користуванні вищевказаної квартирою, змінили замки в квартирі, в яку не можливо потрапити, в зв`язку з чим відповідачка зверталась до органів поліції;

- відповідачка та її діти вільні самі обирати де їм проживати, з врахуванням того, що позивачі є їх прямі родичі;

- неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронних законом інтересів дітей при вчинені будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень;

- належність відповідачці на праві власності квартири АДРЕСА_2 , не є підставою для відмови у позові, оскільки вона має право вільно обирати де їй проживати з дітьми (а.с.108-112).

В заявах до апеляційного суду представник Караніклєва Л.О. в інтересах ОСОБА_1 просила долучити до матеріалів справи постанову Верховного Суду від 31 січня 2020 року та довідку від 20 грудня 2019 року про місце проживання, зазначив, що :

- постановою Верховного Суду від 31 січня 2020 року постанова Одеського апеляційного суду від 26 квітня 2018 року залишена без змін. Дана постанова визначає та захищає права дітей, зокрема обирати собі місце проживання;

- згідно довідки від 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 2019 року знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджує те, що малолітня ОСОБА_2 була зареєстрована за вказаною адресою 21 грудня 2018 року, за місцем реєстрації її матері, в законному порядку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Караніклєва Л.О. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, рішення суду скасувати.

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , адвокат Потудінська О.В. в інтересах ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Позивач ОСОБА_5 в заяві до апеляційного суду просив розглянути справу у його відсутність.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у його відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 в порядку ст.107 ЖК України на підставі рішення суду,яке набрало законної сили в квітні 2018 року, її донька ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , не могла на законних підставах бути зареєстрована за вказаною адресою та набути право користування цим житлом.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 03 березня 2017 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , третя особа - орган опіки і піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

У позові ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування вказаним житлом відмовлено (а.с.9-13).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року рішення суду від 03 березня 2017 року в частині визнання неповнолітньої ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житлом, скасовано і винесена нова постанова про відмову в цей частині позову, у решті рішення залишено без змін (а.с.14-17).

Постановою Верховного Суду від 31 січня 2020 року постанова апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року залишена без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (до шлюбу- ОСОБА_1 ), 13 жовтня 2001 року уклала шлюб із ОСОБА_10 (а.с.51)

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.53).

Згідно довідки від 14 березня 2019 року КП ЖКС «Вузівський» з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію, ОСОБА_2 , 2018 року народження зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 , з 21 грудня 2018 року ( а.с.22).

З акту, складеного від 18 квітня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , 2018 року народження в квартирі АДРЕСА_3 не проживає і ніколи не проживала, особистих речей у квартирі немає, адреса постійного проживання: АДРЕСА_4 (а.с.85).

З огляду на викладене, задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, які склалися між сторонами спору, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що не набула право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , із зняттям її з реєстраційного обліку, оскільки остання в силу свого віку проживає із своїми батьками в іншому місці, а не у спірній квартирі. Батьки у спірній квартирі не зареєстровані, тому у них відсутнє право на розпорядження та користування спірною квартирою.

Посилання в апеляційної скарзі на порушення прав дитини є необґрунтованими, з наступних підстав.

Так, ст.242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.1ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4ст.29 ЦК України.

Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України).

При цьому, відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України правом вільно обирати собі місце проживання, наділена фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_2 , яка згідно з відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно належить їй на підставі власності відповідно до свідоцтва про права власності від 15 жовтня 2009 року (а.с.33).

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, малолітня дитина ОСОБА_2 , 2018 року народження не може самостійно проживати в квартирі АДРЕСА_3 без матері і бути зареєстрованої не за місцем постійного проживання батьків.

Доводи апелянта про порушення прав дитини на користуванні вищевказаним житлом, до уваги не приймаються, оскільки права дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користування спірною квартирою АДРЕСА_5 є похідними від права її матері, яка рішенням Київського районного суду м.Одеси від 03 березня 2017 року визнана такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_3 , яке в цій частині постановою апеляційного суду від 26 квітня 2018 року залишено без зміни.

Посилання апелянта на те, що цією ж постановою апеляційного суду захищено право на проживання у спірної квартирі неповнолітньої ОСОБА_6 , однак суд першої інстанції визнав втративши право на житло іншої дитини - ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки на момент звернення позивача до суду із цим позовом відносно неповнолітній ОСОБА_6 їй виповнилося 14 років ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), остання сама була наділена правом вільно обирати собі місце проживання.

Разом з тим, місце проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за ч.4 ст.29 ЦК України, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків. Батьки малолітньої дитини, якої не виповнилося 10 років проживають постійно у іншому місці, разом з дітьми, саме: в квартирі АДРЕСА_2 .

Доводи апелянта про те, що потрібна попередня згода органів опіки та піклування за ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» є необґрунтованими, з наступних підстав.

Згідно ч.3,4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Тому права малолітньої ОСОБА_2 на житло не порушені, оскільки мати малолітньої дитини ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , в якої мати зобов`язана забезпечити право своєї дитини на житло. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини там де вона проживає постійно, в зв`язку з чим згода опіки та піклування в цьому випадку не потрібна.

Отже, доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_2 на житло є необґрунтованими та спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами справи, тому вони не можуть заслуговувати на увагу.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Караніклєвої Людмили Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 березня 2020 року.

Головуючий

Судді: