Провадження №2/523/1193/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Правди Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департамента міського господарства Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю та визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії.

ВС Т А Н О В И В:

Позивач просить суд встановити факт проживання однією сім`єю, з 01.07.2008 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в квартирі АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_1 членом сім`ї ОСОБА_2 наймача квартири АДРЕСА_1 , а також визнати за позивачем право користування зазначеною квартирою на умовах наймача, зі зміною договору найму квартири з наймача ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на наймача ОСОБА_1 .

Позов мотивується тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_2 , яка була користувачем однокімнатної квартири АДРЕСА_1 разом з батьком позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вселився у вказану квартиру ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак місце реєстрації проживання позивача АДРЕСА_2 .

Позивач мав намір зареєструвати місце проживання у вказаній квартирі, однак були перешкоди через борги по комунальним платежем.

Після смерті батька позивач продовжував проживати у квартирі та доглядати за бабусею, робив поточні ремонти квартири, сплачував за комунальні послуги, тобто виконує зобов`язання які випливають з договору найму житлового приміщення.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву (а.с.90) в якому вказав, що квартира АДРЕСА_1 , не приватизована та знаходиться у комунальній власності громади м.Одеси. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 в 1986 році вселилась в квартиру по обмінному ордеру одна, без членів сім`ї. Заяв від наймача ОСОБА_2 щодо переоформлення особового рахунку на інших членів сім`ї не надходило.

Позивач самовільно зайняв житлове приміщення.

Позивач зробив реєстрацію місця проживання у період який в позові зазначено як сумісне проживання з бабусею.

Зареєстрованим місцем проживання позивача з 24.11.2010 року є приватний будинок на який право власності ОСОБА_2 набула на підставі рішення Комінтернівського районного суду від 08.12.2009 року, що теж підтверджує відсутність спільного мешкання позивача з ОСОБА_2 .

У відповіді на відзив позивач зазначив, що в ордері на вселення в житло вказано також його батька, а сам позивач на той час був неповнолітнім 15 років, а на вселення неповнолітніх дітей до батьків згоди не потрібно.

Сторони в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явились, суд не знайшов перешкод для розгляду справи без участі сторін (ч.3 ст.223 ЦПК України).

Судом встановлено:

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).

19.09.1986 року ОСОБА_2 отримала ордер №6664 на вселення в квартиру АДРЕСА_1 , В ордер записано особу яка має право на вселення разом з ОСОБА_2 її син ОСОБА_4 (а.с.12).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є одна і та сама особа (а.с.13).

ОСОБА_3 є батьком позивача (а.с.14).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

Відповідно до довідки ТОВ Керуючої компанії «Суворовський» № 2581 від 24.09.2018 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає один член сім`ї ОСОБА_2 (а.с.17).

Квитанціями від 26.04.2017 року, 16.05.2017 року, 01.09.2018 року, підтверджено сплату позивачем за комунальні послуги що надавались у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.18,19).

Місце проживання позивача зареєстровано за адресом: АДРЕСА_2 (а.с.24).

Власником зазначеного будинку з 12.02.2010 року є ОСОБА_2 (а.с.93).

Актом обстеження від 01.08.2019 року встановлено, що будинок за адресом: АДРЕСА_2 знаходиться в аварійному стані та непридатний для проживання (а.с.119).

Також проживання позивача у вищезазначеній квартирі АДРЕСА_3 підтверджується заявою від 16.04.2013 року для надання телекомунікаційних послуг, довідкою про відвідування травмпункта, вимогами по кредитній заборгованості які надходили на адресу квартири АДРЕСА_3 , показаннями свідка ОСОБА_5 .

Отже, судом встановлено вселення позивача у спірну квартиру в 2008 році відповідно до закону, за згоди квартиронаймача (до свого батька), тривале та фактичне проживання позивача у спірній квартирі разом з наймачем так і після її смерті, доведені витрати на утримання квартири. Також, суд дійшов до висновку, що реєстрація місця проживання позивача за іншою адресою не спростовує вказаних фактів. Відповідач не довів належними доказами наявності у позивача іншого вільного для проживання житла, придатного для проживання.

Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

У статті 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Частиною першою статті 106 ЖК Української РСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Як роз`яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на повагу до свого житла.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, показаннями свідків, висновками експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із урахуванням встановлених обставин цієї справи, з метою захисту прав позивача на житло, суд дійшов висновку про підтвердження права позивача на користування спірною квартирою, яке не визнається відповідачем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.06.2019 року по справі 645/4988/16-ц.

Щодо інших позовних вимог, то вони є похідними від вимоги про визнання права користування житлом, мають інший порядок їх вирішення і є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.5, 6, 10, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Департамента міського господарства Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю та визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В інших позовних вимогах відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 17.03.2020 року.

Суддя: