Справа №461/192/20>
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року

Галицький районний суд м. Львова

у складі головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря Рудницької А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, процентів та інфляційних втрат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 09 січня 2020 року звернувся до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 31 січня 2018 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачеві у борг 1380 дол. США строком до 28 лютого 2018 року, про що ОСОБА_2 була складена розписка. Відповідач вчасно грошові кошти не повернув, тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з нього суму боргу в розмірі 33096,13 грн відповідно до офіційного курсу долара США станом на 27 листопада 2019 року, 4478,97 грн інфляційних втрат та 1732,79 грн трьох процентів річних, всього 39307,89 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11 січня 2020 року відкрите загальне позовне провадження у справі.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач під час розгляду справи беззастережно визнав позов та не заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що він дійсно брав в позику грошові кошти у ОСОБА_1 , однак вчасно їх не повернув.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення сторін, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилалась, дійшов висновку про задоволення позову.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Судом фактично встановлено, що відповідно до написаної ОСОБА_2 розписки, він 31 січня 2018 року отримав від ОСОБА_1 позику в грошових коштах у сумі 1380 доларів США. У тексті розписки також зазначено, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути позикодавцеві грошові кошти у цій же сумі не пізніше 28 лютого 2018 року (а.с.5).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини із договору позики грошових коштів; розписка відповідача від 31 січня 2018 року містить відомості, що він отримав кошти із зобов`язанням повернення, однак свої зобов`язання за договором не виконав, а відтак права позивача підлягають захисту у спосіб передбачений чинним законодавством.

Нормою частини другої статті 625 ЦК України, визначено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позову у повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача окрім суми заборгованості в розмірі 33096,13 грн, слід стягнути 4478,97 грн інфляційних втрат та 1732,79 грн трьох процентів річних, всього 39307,89 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплату судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 33096,13 грн, інфляційні втрати 4478,97 грн, три проценти річних 1732,79 грн, суму сплаченого судового збору 768,40 грн, всього 40076 (сорок тисяч сімдесят шість) грн 29 коп.

Позивач (стягувач): ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач (боржник): ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Д. Фролова