Справа № 368/1613/19
Рішення

Іменем України

"17" березня 2020 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ спадкового майна, -

встановив :

Позивачка звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після ОСОБА_3 із спадкоємців за законом першої черги залишились її діти, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину своєї матері шляхом звернення із заявою до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Із спадкоємців першої черги залишилися дочка ОСОБА_1 , інших спадкоємців не залишилося.

На даний час прийнявши спадщину ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не бажає оформляти свої спадкові права на 1/2 частину житлового будинку, який вона успадкувала після матері та не заперечує щоб житловий будинок повністю був успадкований дочкою ОСОБА_4 ОСОБА_1 .

А тому позивачка просить провести між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні позивачка позов підтримала.

Відповідачка проти задоволення позову не заперечує.

Заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

До складу спадщини померлої ОСОБА_3 входило наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_3 .

При житті ОСОБА_3 на все спадкове майно, в тому числі і вищезазначений житловий будинок, заповіт складено не було.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 нього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу У країни у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після ОСОБА_3 із спадкоємців за законом першої черги залишились її діти, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Інших спадкоємців за законом першої черги не залишилось.

Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України ОСОБА_4 та ОСОБА_2 прийняли спадщину своєї матері ОСОБА_3 шляхом звернення із заявою до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори.

Отже, враховуючи те, що інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 не залишилось, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 успадкували всю спадщину своєї матері ОСОБА_3 в рівних частках, як спадкоємці першої черги.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

При житті ОСОБА_4 на все спадкове майно, в тому числі і на 1/2 частину житлового будинку, яку вона успадкувала після ОСОБА_3 , заповіт складено не було.

Після ОСОБА_4 відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України із спадкоємців першої черги залишилися дочка ОСОБА_1 , інших спадкоємців не залишилося.

Згідно ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вказаних норм Цивільного кодексу України спадщина, яка залишилась після ОСОБА_3 належить всім спадкоємцям незалежно від часу прийняття ними спадщини та відсутності у них свідоцтва про право на спадщину. У разі їх смерті належить їх спадкоємцям. Тобто після смерті ОСОБА_4 її частка спадщини, яку вона успадкувала після ОСОБА_3 переходить її дочці ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Враховуючи положення ч. 1 та ч. 2 ст. 1268, ч. 1 та ч. 5 ст. 1273 Цивільного кодексу України, приймаючи спадщину спадкоємець приймає всю спадщину спадкодавця, а відмовляючись від спадщини спадкоємець може відмовити тільки від всієї Спадщини. Тому приймаючи чи відмовляючись від спадщини спадкоємець не може ставити певні умови, що певне майно він приймає і від іншого відмовляється.

На даний час прийнявши спадщину ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не бажає оформляти свої спадкові права на 1/2 частину житлового будинку, який вона успадкувала після матері та не заперечує щоб житловий будинок повністю був успадкований дочкою ОСОБА_4 ОСОБА_1 .

Для вирішення вказаного питання позивачка та відповідачка звернулись до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори та Сьомої Київської державної нотаріальної контори, де їм повідомили, що нотаріуси не можуть видати позивачці свідоцтво про право на спадщину на весь житловий будинок, а лише на 1/2 частину кожному із спадкоємців, оскільки відповідачка не може після закінчення шестимісячного строку відмовлятись від спадщини. Крім цього, відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, у зв`язку з чим позивачка не може оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на весь житловий будинок, як між собою погодили сторони. Тому, позивачці було рекомендовано звернутись до суду із заявою про визнання права власності та поділ спадщини між спадкоємцями.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та осново-положних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Спадеа і Скалабріно проти Італії», «Іммобільяре Саффі» проти Італії», «Максименко та Герасименко проти України», «Новоселецький проти України» тощо, втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах; а також таке втручання передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Дане стверджується на підставі копії свідоцтва про смерть, про народження, про одруження, свідоцтва про право на спадщину, виписки з погосподарської книги сільської ради, технічного паспорту на будинок, лиснів нотаріальних контор.

Згідно ст. 16 п.7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Частина сьома статті 16 в редакції Закону N 5037-VI ( 5037-17 ) від 04.07.2012 .

На даний час власник нерухомого майна помер і згідно ч.4 ст. 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилась в момент смерті .

А тому, суд вважає за необхідне провести між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_3 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.. 328, 1223, 1261, 1270, 1268, 1296, 1268, 1273 ЦК України, ст. 16 п.7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Провести між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок (загальна площа приміщень 64,3 кв. м., житлова площа 22,9 кв. м., допоміжна площа 41,4 кв. м.) з надвірними спорудами та будівлями (прибудова під літ. а, сарай під літ. Б, літня кухня під літ. В, погріб під літ. Пг, вбиральня під літ. Т, колодязь №1, хвіртка №2, огорожа №3), що розташований за адресою АДРЕСА_3 .

Рішення набуває законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів.

Повний текст рішення виготовлено 20.03.2020 року.

Суддя: Т.Є. Іванюта