РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2020 року Провадження №2/425/126/20

Справа №425/4133/19

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Романовського Є.О.,

за участю секретаря Чикунової Ю.С.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рубіжному Луганської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Рубіжанського міського суду Луганської області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що відповідно до укладеного кредитного договору № LGC0AN16924946 від 22.09.2008 року ОСОБА_1 від позивача отримав кредит у розмірі 64 461,58 грн. на термін до 21.09.2015 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В порушення умов договору, позичальник своїх зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку з чим, станом на 15.11.2019 року, виникла заборгованість до стягнення в сумі 126 570,52 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 58 168,65 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 53 879, 27 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 14 522,60 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.,

В судове засідання представник позивача не з`явилася, в позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а також надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 14.11.2012 року звернуто стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ОСОБА_1 , який в свою чергу 08.05.2013 року реалізовано за 22 000 грн., дані кошти направлено на погашення частки заборгованості, однак у зв`язку з тим, що заборгованість в повному обсязі не була погашена, зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягає судовому захисту.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, представник відповідача надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі, а також на дав відзив на позов в якому зазначив, що із кредитно - заставного договору № LGC0AN16924946 від 22.09.2008 року вбачається, що в забезпечення виконання зобов`язання позичальник, відповідач по справі, передав банку в заставу придбаний за кредитні кошти автомобіль «Daewoo Nexia», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , на який на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 14.11.2012 року звернуто стягнення та 08.05.2013 року реалізовано за 22 000 грн., які направлено на погашення кредиту. Також відповідно до пункту 14.11 зазначеного Договору, сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом у 5 (п`ять) років, а отже, оскільки позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ 30 жовтня 2012 року то й строк виконання договору для ОСОБА_1 в повному обсязі настав у жовтні 2012 року, а отже відповідно до вимог ст. 253 ЦК України, строк позовної давності сплив 01.11.2017 року, тобто у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі через сплив позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України та інформацією виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області від 19.12.2019 року № 023-122/4936 (а.с. 15, 28).

22.09.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № LGC0AN16924946, за яким відповідач отримав кредиту розмірі 64 461,58 грн. на термін до 21.09.2015 року (а.с. 6-12).

Відповідно до п.п. 17.1.1- 17.1.10.зазначеного Кредитного договору, позичальник отримав від банку 64 461, 58грн. для придбання автомобіля, дата погашення 21.09.2015 року з процентною ставкою 20,04 % річних, сплачувати кредит необхідно з 24 по 28 число кожного місяця.

Згідно п. 17.9 Кредитного договору, предметом застави є автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить позичальнику.

Пунктом 14.11 Кредитного договору, сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди, процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у п`ять років.

ОСОБА_1 погодився та підписав графік погашення кредиту за кредитним договором № LGC0AN16924946 від 22.09.2008 року, відповідно до якого повинен був до 28 числа кожного місяця погашати зазначений кредит, винагороду за резервування, відсотки (а.с.13).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № LGC0AN16924946 від 22.09.2008 року, борг (заборгованість до стягнення) ОСОБА_1 станом на 14.11.2019 року становить 126 570,52 грн., який складається з наступного: заборгованість за кредитом 58 168,65 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 53 879, 27 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 14 522,60 грн. (а.с. 4-5).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Згідно п. 17.9 Кредитного договору, предметом застави є автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить позичальнику.

Відповідач передав банку в заставу придбаний за кредитні кошти автомобіль «Daewoo Nexia», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , на який на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 14.11.2012 року, яке набрало законної сили 27.11.2012 року, звернуто стягнення та 08.05.2013 року даний автомобіль реалізовано за 22 000 грн., які направлено на погашення кредиту, що підтверджується випискою з 22.09.2008 року по 03.02.2020 року, відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 14.02.2020 року № 123512-ВБ, випискою з 08.05.2013 року по 08.05.2013 рік та відповіддю Територіального сервісного центру МВС № 4442 РСЦ в Луганській області від 15.02.2020 року № 31/12/4442-173 (а.с.75, 84, 86-зворот -87, 90, 100-101).

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни, тобто строк виконання кредитного договору для відповідача почався в жовтні 2012 року (час звернення позивача до Індустріального районного суду м. Дніпропетровські з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 14.11 Кредитного договору, сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди, процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у п`ять років.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Представник відповідача у заяві від 24.03.2020 року просить застосувати наслідки спливу позовної давності та на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України відмовити у задоволенні позову.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня

2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, беручи до уваги, що строк виконання договору для ОСОБА_1 в повному обсязі настав в жовтні 2012 року, право на звернення з позовом про стягнення недосплачених сум за цим договором, виникло у позивача 01.11.2012 року, а тому суд дійшов висновку, що позивач звернувшись до суду з даним позовом лише 05.12.2019 року (а.с.24) пропустив п`ятирічний строк позовної давності, обумовлений ст. 259 ЦК України та п. 14.11 Кредитного договору.

Крім того, суд відзначає, що позивач не звертався до суду із будь-якими заявами з приводу поновлення пропущеного строку позовної давності та будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності до матеріалів справи не надав.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про застосування наслідків спливу позовної давності, а відтак на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості (заборгованості до стягнення) за кредитним договором № LGC0AN16924946 від 22.09.2008 року у сумі 126 570,52 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 58 168,65 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 53 879, 27 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 14 522,60 грн., у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12-13, 76-81, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Луганського апеляційного суду Луганської області або через Рубіжанський міський суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 26.03.2020 року.

Суддя Є.О. Романовський