Дата документу 17.03.2020 Справа № 320/3668/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 320/3668/19

Провадження №22-ц/807/1269/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу №50 в особі голови Д`якової Наталії Вікторівни на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2020 року про закриття провадження в складі судді Бахаєва І.М, в справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «№50», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення загальних зборів Обслуговуючого кооперативу «№50» від 13.10.2015,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу №50 (далі ОК «№50»), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення загальних зборів Обслуговуючого кооперативу №50 від 13.10.2015.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є членом ОК «№50». На підставі протоколу № 2 від 13 жовтня 2015 року загальних зборів ОК «№50» було прийнято рішення про подовження повноважень голови кооперативу, правління і ревізійної комісії кооперативу. Зокрема, продовжено повноваження голови обслуговуючого кооперативу ОСОБА_4 Наталії ОСОБА_5 терміном на 3 роки.

Позивач вважає рішення загальних зборів ОК «№50» в частині подовження повноважень голови кооперативу, правління і ревізійної комісії кооперативу недійсним, оскільки загальні збори ОК «№50» не ухвалювали рішення про подовження повноважень голови кооперативу, правління і ревізійної комісії кооперативу, вказане питання до порядку денного загальних зборів членів ОК «№50» не було включено. Також в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про обрання ОСОБА_6 головою ОК «№50» на підставі протоколу №2 від 13 жовтня 2015 року. Крім того, положення статуту кооперативу не передбачали компетенцію загальних зборів подовжувати повноваження голови, правління і ревізійної комісії.

Ураховуючи викладене, просила суд визнати недійсним рішення загальних зборів членів ОК «№50», оформленого протоколом № 2 від 13 жовтня 2015 року в частині подовження повноважень голови, правління та ревізійної комісії ОК «№50».

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2020 року провадження в справі закрито.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОК «№50» в особі голови Д`якової Н.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що із обранням на посаду голови кооперативу Д`якової Н ОСОБА_7 В., між нею та кооперативом склались трудові відносини, тому позивач, вимагаючи визнати недійсним рішення загальних зборів членів ОК «№50» в частині подовження повноважень голови, зачіпає сферу трудових відносин, а спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що спір між членом кооперативу ОСОБА_1 та самим ОК «№50» стосовно прийнятого загальними зборами рішенням є корпоративним. Зазначає, що члени обслуговуючого кооперативу мають право участі у діяльності кооперативу, а також в управлінні ним, проте з огляду на неприбутковий характер діяльності обслуговуючого кооперативу, не мають права на отримання певної частки прибутку цієї організації, та не мають частки в майні обслуговуючого кооперативу. Тобто, члени обслуговуючого кооперативу не є носіями корпоративних прав, а відносини між членами обслуговуючого кооперативу та обслуговуючим кооперативом не є корпоративними. Звертає увагу, що ОСОБА_1 вже не є членом ОК «№50», оскільки вийшла із членів кооперативу за власною заявою.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі є неправомірними, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у даній справі, виходив з того, що спір виник із корпоративних правовідносин, тому підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з наступного.

Згідно з частинами першою та третьою статті 167 ГК України корпоративні права -це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Власник корпоративних прав бере участь у капіталі господарської організації, а реалізація правомочностей, які надаються власнику корпоративних прав, надає йому можливість впливати на діяльність господарської організації.

Відповідно під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За змістом частин першої та другої статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

Громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності, є учасниками відносин у сфері господарювання, а відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю належать до господарських відносин (стаття 2, частина шоста статті 3 ГК України).

Питання господарської діяльності кооперативів врегульовано статтею 94 ГК України, яка визначає кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань, які можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Кооперативи здійснюють свою господарську діяльність відповідно до вимог ГК України, інших законодавчих актів.

Законодавець врегулював приписами статей 95-100 ГК України порядок створення та діяльності виробничих кооперативів, як таких, що є, поміж інших, підприємствами колективної власності, передбачивши водночас існування відповідного закону, що регулює діяльність різних видів кооперативів (частина перша статті 94 ГК України).

Зазначені вище норми ГК України кореспондуються із приписами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України "Про кооперацію".

За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо

Кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах (частина перша статті 7 Закону України "Про кооперацію").

Згідно з положеннями статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про кооперацію" для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

Особливості діяльності обслуговуючих кооперативів містяться у статтях 2, 23, 26 Закону України "Про кооперацію".

Так, обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку. Норма про кооперативні виплати не поширюється на сільськогосподарські обслуговуючі кооперативи.

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Особи, які є членами створеного ним обслуговуючого кооперативу, є правомочними брати участь в управлінні обслуговуючим кооперативом, отримувати певну частку активів обслуговуючого кооперативу в разі ліквідації останнього відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами, що випливають з їх участі у кооперативі.

За змістом наведених вище норм корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами. Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 грудня 2019 року в справі № 904/4887/18 (провадження № 12-92гс19), від 01 жовтня 2019 року в справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), від 24 квітня 2019 року в справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19).

За змістом п.1.1 Статуту ОК «№50» за організаційно-правовою формою є обслуговуючим кооперативом, створеним для задоволення особистих потреб власників будинків при вирішенні питань утримання та експлуатації житлового будинку та прибудинкової території, забезпечення мешканців будинку комунальними та іншими послугами, захисту і представлення інтересів членів Кооперативу у державних, комерційних, суспільних і інших установах та організаціях.

Кооператив набуває статусу юридичної особи з моменту реєстрації його Статуту в органах державної влади, має печатку зі своїм найменуванням, самостійний баланс, розрахункові й інші рахунки в установах банків і інші необхідні реквізити (п. 1.3 Статуту).

Відповідно до п. 5.1 Статуту ОК «№50» для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Грошові кошти і майно Кооперативу формуються з: вступних внесків, членських і цільових внесків, добровільних надходжень від юридичних і фізичних осіб; грошових та майнових пожертвувань, благодійних внесків, грантів, безоплатної технічної допомоги юридичних і фізичних осіб; інших джерел, не заборонених законом.

Розділом 4 Статуту ОК «№50» визначено права та обов`язки членів Кооперативу.

Отже, як за приписами законодавства, так і за положеннями Статуту відповідач є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту, має відповідні фонди. Члени обслуговуючого кооперативу є носіями корпоративних прав, зокрема, у їх відносинах з кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

ОСОБА_1 в позовній заяві та у відзиві на апеляційну скаргу посилалась на те, що наявність в протоколі питання щодо подовження повноважень голови, правління і ревізійної комісії, яке не було на порядку денному зборів, а викладена редакція протоколу в цій частині суперечить положенням Закону України «Про кооперацію» і Статуту, порушило її права як члена кооперативу, оскільки дає підстави незаконності і не легітимності перебування всіх осіб, повноваження яких були подовжені, в органах управління кооперативу, а також ухвалених ними рішень.

ОСОБА_1 як член кооперативу, відповідно до статуту та чинного законодавства, має в ньому корпоративні права, порушенням яких, обґрунтовано позовні вимоги.

Ураховуючи викладене, спір між членом кооперативу та обслуговуючим кооперативом виник із корпоративних відносин щодо визнання недійсним рішення загальних зборів членів ОК «№50», оформленого протоколом № 2 від 13 жовтня 2015 року в частині подовження повноважень голови, правління та ревізійної комісії ОК «№50», тому такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач вже не є членом ОК «№50» не впливають на правильність висновків суду першої інстанції з огляду на п.3 ч.1 ст. 20 ГПК України, в якому зазначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Твердження апеляційної скарги щодо того, що спір виник із трудових відносин є неприйнятними.

Реалізація учасниками кооперативу корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління кооперативом. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували правильні висновки суду та які є підставою для встановлення порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спір в справі виник із корпоративних відносин, тому підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2020 року про закриття провадження в цій справі є такою, що відповідає вимогам процесуального та матеріального права, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу №50 в особі голови Д`якової Наталії Вікторівнизалишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2020 року про закриття провадження в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 березня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова