22-ц/804/822/20
266/3243/19

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

за участі секретаря Єфремової О.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року, повний текст якого складено 06 грудня 2019 року, постановленого у складі судді Курбанової Н.М., -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки від суми не сплачених аліментів. Просила, з урахуванням уточнень, стягнути на її користь заборгованість по аліментам на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 16 083,00 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 16 083,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 03 серпня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, який рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16 січня 2017 року був розірваний. Від даного шлюбу у них є неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться фактично, з урахування того, що відповідач деякий час тільки частково виконував свої обов`язки стосовно договірної виплати аліментів, на її утриманні і зараз проживає з нею у м.Маріуполі. 24 лютого 2017 року між ними був укладений договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом, згідно зі змісту якого ОСОБА_2 зобов`язується сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 2720 грн., що на момент укладення цього договору еквівалентно 100 доларів США щомісячно, починаючи з 01 травня 2017 року та з урахуванням заборгованості за березень та квітень 2017 року у доларовому еквівалентні, з урахуванням розміру інфляції та коливання курсу долару до досягнення ОСОБА_4 п`яти років. Відповідач виконував умови договору та до грудня 2018 року мав заборгованість за несплачені аліменти за березень 2017 року у розмірі 2720,00 грн. та квітень 2017 року у розмірі 2720,00 грн. Однак з грудня 2018 року відповідач став сплачувати аліменти лише по 800,00 грн. щомісячно, що призвело до заборгованості, яка склала з грудня 2018 року по 21 травня 2019 року 10 643,00 грн., а загалом 16 083,00 грн. Приватним нотаріусом було відмовлено у видачі виконавчого напису на договорі про сплату аліментів на дитину, у зв`язку з тим, що її слова стосовно невиконання обов`язків не є фактом безспірності та рекомендовано звернутися до суду.

Розмір пені за період з грудня 2018 року по 10 червня 2019 року становить 10124, 10 грн., додатково за березень 2017 року - 21 98,80 грн., за квітень 2017 року 21 155,80 грн. З урахуванням вимог ч.1 ст.196 СК України розмір пені складає 16083,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за аліментами на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період за березень-квітень 2017 року по 2720,00 грн. та з грудня 2018 року по 21 травня 2019 року у сумі 10643 грн., а всього у розмірі 16083,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що він виконав належним чином умови договору про сплату аліментів на дитину.

В частині відмови у задоволенні позову суд виходив з того, що договірну відповідальність, у разі несплати аліментів в строк, батьки були повинні визначити самостійно, тому в даному випадку санкція ст.196 СК України не застосовується, з урахування відсутності прямої вказівки про це в договорі.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст

20 січня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року.

Після усунення недоліків, ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 лютого 2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження. Зупинено дію рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року до закінчення апеляційного провадження.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та постановити судове рішення яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд не взяв до уваги п.п. 10, 11 та п.15 договору про сплату аліментів на дитину від 24 лютого 2017 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також вимоги ч.2 ст.189, та ч.4 ст.194, ч.3 ст.195 СК України.

У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором, стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вважає, що позивачка застосувала невірний спосіб захисту своїх прав, у зв`язку з чим її вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по аліментам у період з грудня 2018 року по 21 травня 2019 року задоволенню не підлягають.

ОСОБА_2 не оспорює заборгованість за договором від 24 лютого 2017 року яка виникла у період з грудня 2018 року по 21 травня 2019 року, у зв`язку з цим вона не підлягає стягненню у судовому порядку, тому як спір щодо розміру заборгованості за вказаний період відсутній. Заборгованість зі сплати аліментів вже частково сплачена, про що докази будуть надані апеляційному суду.

Суд стягнув заборгованість на підставі розрахунку позивачки, який вона виклала у своєму позові. В той час, як розрахунок заборгованості, складений державним або приватним виконавцем, як це передбачено законом, у матеріалах справи відсутній.

Заборгованість по аліментам за період березень - квітень 2017 року по 2720,00 грн. не передбачена умовами договору, не зазначено її розмір, порядок та строки сплати. Суд встановив та стягнув вказану заборгованість ґрунтуючись на припущеннях.

У процесі розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про зупинення розгляду справи. По вказаному клопотанню в порушення вимог ст. 259 ЦПК України судом відповідна ухвала постановлена не була.

Аргументи учасників справи

Позивачка ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила, що за положеннями ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

2.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року задоволено клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Конишев А.Г., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду не надали.

З огляду на викладене та вимоги ст.ст.371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за їх відсутності.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені за прострочення сплати аліментів сторонами не оскаржується, тому в цій частині відповідно до ст.367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти доводів апеляційної скарги представника позивача Темір І.В., дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Матеріалами справи встановлено, що з серпня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 16 січня 2017 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 04 червня 2014 року, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи від 19 лютого 2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

24 лютого 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про сплату аліментів на дитину, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2720,00 грн., починаючи з 01 травня 2017 року та до досягнення дитиною п`ятирічного віку та з урахуванням заборгованості за березень 2017 року та за квітень 2017 року у доларовому еквіваленті.

Відповідно до п.10 договору про сплату аліментів на дитину, за згодою сторін у період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення договору про зміну, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. За відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку.

Згідно з п.п. 11, 14 договору у разі невиконання ОСОБА_2 обов`язку зі сплати аліментів, аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З наданої позивачем виписки по картковому рахунку № НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що за домовленістю сторін відповідач перераховував вказані аліменти на особистий картковий рахунок ОСОБА_6 . З грудня 2018 року відповідач почав частково ухилятися від обов`язку утримувати дитину. За період з грудня 2018 року по 21 травня 2019 року відповідач ОСОБА_7 сплачував аліменти на утримання доньки по 800,00 грн. щомісячно.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1998 року в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150 СК України зобов`язують батьків піклуватися про дітей.

Стаття 189 СК України містить диспозитивне правило про те, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів, водночас свобода волі сторін такого договору обмежується імперативним приписом про те, що його умови не можуть порушувати права дитини, встановлені цим Кодексом. У ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до ІНФОРМАЦІЯ_2 меншим ніж 30%).

Враховуючи правову природу аліментного договору і положення ст. 8 СК України, до аліментного договору субсидіарно може бути застосовано норми ЦК України, які стосуються договірних зобов`язань, зокрема принципів його виконання.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 6 Європейської конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Встановлений ч.2 ст.189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист.

Стягнення заборгованості за аліментами відповідно до ст.194 СК України не стосується правовідносин, що виникли, оскільки стягуються або за наявності виконавчого листа або в порядку, визначеному ст.187 СК України, в той час як у цій справі заявлено про стягнення аліментів на підставі укладеного між батьками договору.

За таких обставин не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги про те, що на підставі судового рішення неможливо стягувати аліменти, розмір та строки виплати яких визначено договором про сплату аліментів.

Інші доводи про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині вирішення позову про сплату заборгованості за березень-квітень 2017 року також є необґрунтованими.

Сторони укладаючи договір про сплату аліментів на дитину включили до нього умову про сплату заборгованості за березень 2017 року та квітень 2017 року у визначеному розмірі.

При розгляді справи було встановлено, що відповідач за вказаний період аліменти не сплачував.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_7 свої зобов`язання за договором в частині надання утримання на дитину за березень-квітень 2017 року та з грудня 2018 року по 21 травня 2019 року виконував не належним чином, у зв`язку із чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості з виплати на утримання малолітньої дитини за період березень-квітень 2017 року щомісячно по 2720,00 грн. та за період з грудня 2018 року по 21 травня 2019 року у сумі 10 643,00 грн., а всього у розмірі 16 083,00 грн.

Не вирішення судом питання про зупинення провадження у справі не призвело до неправильного вирішення справи і не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2020 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева