ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1554/14-ц
Провадження № 2/210/12/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"18" березня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Реви К.В.,

представника позивача за первісним позовом,

та відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом,

та позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за уточненою первісною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності та поділ спільного сумісного майна подружжя, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, - ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та зарахування зустрічних вимог, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в уточненій редакції якого від 24 травня 2017 року просить суд визнати нерухоме майно, яке складається з: будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнань, які використані в процесі будівництва житлового будинку незавершеного будівництва 61% готовності літ.«Ж-1», площею основи 113кв.м, літньої кухні літ.«В», площею основи 26кв.м, вбиральні літ.«Д», площею основи 1,2кв.м, будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнань, які використані в процесі будівництва гаражу «З», площею основи 23,8кв.м, №1-4 огорожа/ворота, І водоколонка, ІІ замощення, та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнань, які використані в процесі будівництва житлового будинку незавершеного будівництва 61% готовності літ.«Ж-1», площею основи 113кв.м, літньої кухні літ.«В», площею основи 26кв.м, вбиральні літ.«Д», площею основи 1,2кв.м, будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнань, які використані в процесі будівництва гаражу «З», площею основи 23,8кв.м, №1-4 огорожа/ворота, І водоколонка, ІІ замощення, вартістю 177128,00грн.; судові витрати зі сплати судового збору, витрати на проведення експертизи - 3500,00грн., на правову допомогу - 3200,00грн. покласти на відповідача.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 27.02.2004 року, від якого мають дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини припинено у грудні 2011 року, а 27.03.2012 року шлюб розірвано. В період перебування у шлюбі ними придбано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано на відповідача. З метою поліпшення житлових умов ними розпочато реконструкцію та добудову придбаного будинку, що було здійснено у період з 2006 по 2012рр., тобто створено нове майно, вартість якого за висновком експерта склала 354257,00грн. Новостворене нерухоме майно не зареєстровано в установленому законом порядку, є незавершеним будівництвом - сукупністю будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю.

Відповідачем ОСОБА_4 01.08.2018 року подано зустрічний позов, в якому він просить стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини сплаченого кредиту за кредитним договором №198/21306, укладеним 06.04.2006 року, який був сплачений ним після припинення шлюбних стосунків - 21762,15грн., стягнути з нього на користь позивача 1/2 частину вартості будівельних матеріалів, придбаних під час сумісного проживання подружжя - 20360,35грн.; зарахувати зустрічні позовні вимоги щодо стягнення грошової компенсації -1/2 частини по сплаченому ним кредиту та стягнення з нього на користь позивача 1/2 частини вартості будівельних матеріалів, та остаточно стягнути з ОСОБА_3 на його користь 1421,80грн.; розподілити судові витрати у справі.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що з 27.02.2004 року вони перебували з позивачем у шлюбі. Фактично проживали разом до грудня 2009 року, в листопаді 2009 року шлюбні відносини припинилися, вони перестали мешкати разом, вести сумісне господарство, мати спільний бюджет, припинили права та обов`язки, притаманні подружжю. Шлюб розірвано за рішенням суду 27.03.2012 року. За час шлюбу ними набуте домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за 58000,00грн., яке на час укладення договору купівлі-продажу складалося з житлового будинку «А1», загальною площею 36,8кв.м, житловою - 20,6кв.м, кам`яної, обкладеної цеглою кухні - В, цегляного сараю - Г, дощатої вбиральні -Д, колодязю - І, огорожі 1-3. Домоволодіння придбано за кредитні кошти, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором його батьки передали у заставу свою квартиру. Оскільки житловий будинок був глинобитний та старий, ними вирішено навколо старого будинку викопати яму під фундамент. До припинення шлюбних відносин ними зведено стіни зі шлакоблоку, збудовано гараж, знесений сарай - Г, залишено: літню кухню - В, вбиральню - Д, водоколонку - І, паркан 1-3. Новий будинок та гараж є самочинним будівництвом, оскільки їх зведення розпочато без належного дозволу на будівництво. Він не погоджується з вимогами позивача, яка просить визнати об`єктом спільної сумісної власності та поділити спільне майно набуте не станом на грудень 2009 року, а станом на липень 2014 року, тобто вона має намір поділити майно набуте й після припинення шлюбних відносин. Зауважив, що шлюбні стосунки припинено з грудня 2009 року, про що позивачем зазначено у позові про розірвання шлюбу, де вона вказала, що шлюбні відносини припинено два роки до часу подачі позову. Вартість будівельних матеріалів для фундаменту, стін будинку, гаражу, крівлі, частини забору за висновком експерта складає 40720,70грн., а відтак 1/2 частина - 20360,35грн. Оскільки домоволодіння придбано за кредитні кошти, обов`язок по сплаті кредиту повинен враховуватися при поділі майна. Після припинення шлюбних стосунків, з грудня 2009 року ним сплачено за кредитом 43564,31грн., половину яких позивач повинна відшкодувати йому, а тому після зарахування зустрічних однорідних вимог позивач винна йому 1421,80грн. З літа 2012 року він мешкає з ОСОБА_5 - яку залучено в якості третьої особи, - без реєстрації шлюбу, а з 27.09.2013 року шлюб між ними зареєстрований.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав первісний позов, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просив позов задовольнити, заперечував проти зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва, будучи присутнім у попередніх судових засіданнях, зустрічний позов підтримав, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просив у первісному позові відмовити, зустрічний позов - задовольнити.

Третя особа - ОСОБА_5 в судовому засіданні присутньою не була, подала відзив на позов ОСОБА_3 , в якому заперечувала проти позову, зазначила, що почала проживати з ОСОБА_4 однією сім`єю без шлюбу з серпня 2012 року, на той час позивач ОСОБА_3 вже тривалий час не мешкала в будинку - з кінця 2009 - початку 2010 року, що їй відомо зі слів чоловіка та його батьків. Під час шлюбу з позивачем її чоловіком зведені стіни навколо цегляної хатинки за допомогою його батьків та друзів. Коли вона стала мешкати разом із ОСОБА_4 він мав багато боргів, які вони ледь-ледь виплачували за допомогою батьків чоловіка. Все те, що просить поділити позивач, вже зведене під час їх з ОСОБА_4 проживання однією сім`єю без шлюбу та у шлюбі. На будівництво пішли грошові кошти отримані від батьків чоловіка, його заробітна плата, «дитячі кошти», які вони отримали після народження сина. Вважає, що заявляючи такі позовні вимоги, ОСОБА_3 зазіхає також і на її права (т.2, а.с.42, 43).

Суд, відповідача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п.9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 11.01.2018 року вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.10.2018 року зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом, призначено розгляд у загальному позовному провадженні зі стадії підготовчого судового засідання.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували з 27.02.2004 року в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12.03.2012 року рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, рішення набрало законної сили 05 квітня 2012 року (а.с.7).

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_6 11.06.2004 року (т.1, а.с.6).

Під час перебування у шлюбі сторонами придбано у власність нерухоме майно за рахунок кредитних коштів - 06 квітня 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №196/2ІЗ06, відповідно до якого він отримав кредит в сумі 60000,00грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 05.04.2016 року. Відповідно до п.2.5 Договору кредит надано на придбання домоволодіння. Виконання зобов`язань позичальника забезпечується Іпотечним договором №16/32ІЗ06 з ОСОБА_7 (п.4.1 Договору) (т.1, а.с.32-38).

Того ж дня, укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В., зареєстровано в реєстрі за №935, в КП ДОР «Криворізьке БТІ» 13.04.2006 року номер запису 60861 в книзі 257-201. Право власності на домоволодіння зареєстровано на ОСОБА_4 (т.1, а.с.40).

Спірне домоволодіння станом на 06.04.2006 року складалося з глинобитного житлового будинку «А-1», житловою площею 20,6кв.м, загальною площею 36,8кв.м, кам`яної, обкладеної цеглою літньої кухні - «В», цегляного сараю «Г», дощатої вбиральні «Д», колодязя «І», огорожі «1-3». Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, яка переходить у користування ОСОБА_4 і підлягає оформленню у особисту власність згідно з діючим законодавством. Вартість домоволодіння 58000,00грн. (т.1, а.с.117, 118).

Разом із цим, згідно з відомостями ПАТ «Промінвестбанк» про рух коштів на рахунку НОМЕР_1 (клієнт ОСОБА_4 ) за період з 06.04.2006 року по 14.11.2007 року ним сплачено тіло кредиту 26000,00грн., проценти - 12157,09грн., за період з 30.10.2007 року по 30.03.2011 року сплачено тіло кредиту 34000,00грн., проценти - 11509,24грн. Загалом сума кредиту склала 83666,33грн. Кредит погашено в повному обсязі 28.03.2011 року (т.2, а.с.13-21).

11 липня 2014 року техніком КП ДОР «Криворізьке БТІ» складено акт обстеження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (від 11.07.2014р. за вих.№233188), встановлено, що житловий будинок «А-1», сарай «Г», тамбур «в» - знесені. На момент обстеження на земельній ділянці знаходяться: літня кухня «В», вбиральна «Д». Окрім того, самочинно збудовано житловий будинок «Ж-1» незавершеного будівництва (53% готовності) та гараж «З». Проведено інвентаризацію об`єкту нерухомості (а.с.54-59).

Ухвалою суду від 18.09.2015 року у справі призначено судову будівельно-технічної експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання: 1) Чи відповідає фактичний склад споруд на теперішній час, розташованих на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , тому, який вказаний в технічній документації? 2) Яка дійсна ринкова вартість спірного нерухомого майна, домоволодіння АДРЕСА_1 ? 3) Яка ступінь будівельної готовності складу споруд, розташованих на території домоволодіння АДРЕСА_1 ? 4) Чи відносяться споруди, розташовані на території домоволодіння АДРЕСА_1 до незавершеного будівництва, якщо так, то яка їх ступінь готовності? 5) Яка ступінь готовності самого житлового будинку, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_1 , без урахування господарських споруд?

Висновком будівельно-технічної експертизи №38-15 від 11.11.2015 року встановлено, що фактичний склад будівель та споруд на теперішній час, розташованих на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 відповідає не в повному обсязі даним технічного паспорту від 11.07.2014 року, виданого КП ДОР «КБТІ». Альтанка відсутня у технічній документації на домоволодіння. Загальна площа житлового будинку літ.Ж-1 - 103,0кв.м, але площа приміщень облаштованих для житла - 46,67кв.м. Стан житлових приміщень добрий. Ринкова вартість нерухомого майна, домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 10.11.2015 року - 354257,00грн. без ПДВ. Визначити склад та будівельну готовність споруд не представляється можливим. Житловий будинок Ж-1 можна віднести до незавершеного будівництва, внаслідок відсутності стовідсоткової готовності. Ймовірна ступінь готовності будинку літ.Ж-1 станом на жовтень 2015 року - 61% готовності (т.2, а.с. 67-90). Експертиза проводилася за участі ОСОБА_4 та представника позивача ОСОБА_8 .

За даними технічного паспорту станом на 11.07.2014 року загальна площа будинку 113,0кв.м (т.1, а.с.50).

Згідно з висновком експерта №26/18 за результатами судової будівельно-технічної експертизи від 17.07.2018 року, проведеної за заявою ОСОБА_4 , залишкова вартість основних будівельних матеріалів, використаних для будівництва 2011 року, з урахуванням їх фізичного зносу на час проведення експертизи, а саме бетонного паркану, кроквяної системи будинку та гаражу, стін будинку і гаражу з підвалом, металевих воріт у двір та гараж по АДРЕСА_1 , може складати 40720,70грн. Інші супутні будівельні матеріали (розчин, цвяхи тощо), експертом не враховувались через неможливість підрахунку обсягів (т.2, а.с.22-33). Виїзд на об`єкт дослідження проводився у присутності відповідача ОСОБА_4 .

Представник позивача ОСОБА_1 заперечував щодо результатів судової експертизи від 17.07.2018 року, посилаючись на проведення експертизи за відсутності ОСОБА_3 та його - її представника, необ`єктивність та незаконність висновків експерта. Проте, суд не бере їх до уваги, оскільки зауважуючи проти висновків експерта, представник позивача не заявляв клопотання про проведення повторної судової експертизи.

Суд також не приймає до уваги, посилання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 щодо придбання за кредитні кошти не домоволодіння, а квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яку за кредитним договором придбано та передано в іпотеку, без згоди дружини. Так, дата укладення кредитного договору та договору купівлі-продажу, вартість отриманого кредиту та ціни домоволодіння - співпадають. Кредитний договір містить мету отримання кредиту - придбання домоволодіння. У той час, як п.5.2.13 щодо передачі у іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , придбаної у кредит, слід розцінювати як описку, тому як з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №145721901 від 16.11.2018 року - квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не вбачається придбання її ОСОБА_4 . Тим більше, пунктом 4.1 Договору передбачено забезпечення кредиту за іпотечним договором з ОСОБА_7 , а не придбаною у власність квартирою (т.2, а.с.50).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 - сусід відповідача ОСОБА_4 , суду пояснив, що відповідач з першою дружиною після придбання домоволодіння розпочав будівництво, після того, як вони перестали мешкати разом - будівництво теж тривало, триває по сьогоднішній день.

Свідок ОСОБА_10 - сусід відповідача ОСОБА_4 пояснив, що будівництво триває з 2010 року, точно сказати не може. Була глинобитна хата, її вже нема - розвалилася.

Свідок ОСОБА_11 - матір ОСОБА_4 , пояснила, що вони з чоловіком виступали майновим поручителем під час укладення сином кредиту, сплачували кожного місяця по 1000,00грн., щоб швидше сплатити кредит. Залишалось 7500,00грн. вони заплатили десь весною 2010 року, точно не пам`ятає. Кредит брав син у 2006 році на своє ім`я, а вони передали в заставу свою квартиру, бо хату не стали би брати в заставу. Вона кожного місяця записувала, скільки грошей віддають на погашення кредиту, але час сплинув - викинула записи. Син отримував заробітну плату, частково сплачував він, частково - вони. Хотіли допомоги, бо їхня квартира була в заставі. Дружина теж працювала, вона мала свою дитину і у них народилася дочка. На що син та його сім`я витрачали свої кошти не знає. На час придбання домоволодіння - там була хата, будинком не назвеш, але купували те, на що вистачало грошей. Після того, як дружина пішла, син продовжував будувати будинок. Шлюбні відносини припинили у кінці 2009 року. На будівництво давали десь тисяч 10грн., зробили каркас, фундамент, гараж. До шлюбу з другою дружиною прожив десь два роки, вони разом добудували три кімнати, пізніше кришу покрили. Іншого нерухомого майна син не має.

Свідок ОСОБА_12 - сусід відповідача ОСОБА_4 пояснив, що він купив свій будинок по АДРЕСА_3 році, а відповідач - у 2006 році. З першою дружиною ОСОБА_4 жив до жовтня 2009 року, в кінці жовтня дружина виїхала, у нього в цей час померла матір. ОСОБА_13 була маленька, почали прибудовувати навколо неї. Старий будиночок розвалився. На теперішній час частково виконана обробка стін, частково дах покритий. Він допомагав, коли просили, і йому допомагають - приглядають за будинком, коли уїжджає в АТО.

Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до вимог ст.21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до роз`яснень п.п.22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); в разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Отже, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 27.02.2004 року по 05.04.2012 року (дата набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили), фактично шлюбні відносини припинено з грудня 2009 року. Такого висновку суд дійшов, враховуючи посилання ОСОБА_3 на припинення шлюбних відносин близько двох років тому у позовної заяви про розірвання шлюбу (дата звернення до суду 12.03.2012 року) та враховуючи пояснення свідків.

За час перебування сторін у шлюбі ними частково виплачено кредит за придбане домоволодіння та виконано частину будівельних робіт по будівництву житлового будинку «Ж-1» та гаражу «З».

Таким чином, обсяг спільного сумісного майна подружжя за період з 27.02.2004 року по 01.12.2009 року складає частку домоволодіння, яка була оплачена за рахунок спільних коштів колишнього подружжя за період з 06.04.2006 року по 01.12.2009 року - 64270,53грн. (з яких тіло кредиту 43567,00грн., проценти за користування кредитом - 20703,53грн.), що складає 0,768 чи 768/1000 (64270,53/83666,33) від вартості грошових коштів, сплачених за придбане домоволодіння. Також спільним сумісним майном подружжя є будівельні матеріали, залишкова вартість яких складає 40720,70грн.

Загальна вартість спільно спільного сумісного майна подружжя 104991,23грн. (64270,53грн. - сума сплаченого кредиту + 40720,70грн. - залишкова вартість будівельних матеріалів).

Суд не приймає пояснення свідка ОСОБА_11 - матір ОСОБА_4 щодо надання коштів в розмірі 10000,00грн. на сплату кредиту, оскільки це не доведено належними та допустимими доказами.

Отже спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є 296/1000 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнань, які використані в процесі будівництва житлового будинку незавершеного будівництва 61% готовності літ.«Ж-1», площею основи 113кв.м, літньої кухні літ.«В», площею основи 26кв.м, вбиральні літ.«Д», площею основи 1,2кв.м, будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнань, які використані в процесі будівництва гаражу «З», площею основи 23,8кв.м, №1-4 огорожа/ворота, І водоколонка, ІІ замощення, вартістю 104991,23грн. (104991,23/354256=0,).

Позивач просить визнати нерухоме майно, яке складається з: будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнань, які використані в процесі будівництва житлового будинку незавершеного будівництва 61% готовності літ.«Ж-1», площею основи 113кв.м, літньої кухні літ.«В», площею основи 26кв.м, вбиральні літ.«Д», площею основи 1,2кв.м, будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнань, які використані в процесі будівництва гаражу «З», площею основи 23,8кв.м, №1-4 огорожа/ворота, І водоколонка, ІІ замощення, та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнань, які використані в процесі будівництва житлового будинку незавершеного будівництва 61% готовності літ.«Ж-1», площею основи 113кв.м, літньої кухні літ.«В», площею основи 26кв.м, вбиральні літ.«Д», площею основи 1,2кв.м, будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнань, які використані в процесі будівництва гаражу «З», площею основи 23,8кв.м, №1-4 огорожа/ворота, І водоколонка, ІІ замощення, вартістю 177128,00грн., тобто 1/2 частка від ринкової вартість нерухомого майна, домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 10.11.2015 року - 354257,00грн.

Проте, судом встановлено, що сторони припинили шлюбні стосунки з грудня 2009 року, шлюб розірвано 05.04.2012 року, а на час припинення шлюбних стосунків сторонами було зведено стіни житлового будинку, гараж. Залишкова вартість основних будівельних матеріалів, використаних для будівництва 2011 року, з урахуванням їх фізичного зносу на час проведення експертизи, а саме бетонного паркану, кроквяної системи будинку та гаражу, стін будинку і гаражу з підвалом, металевих воріт у двір та гараж по АДРЕСА_1 , може складати 40720,70грн.

На час укладення договору купівлі-продажу 06.04.2006 року домоволодіння складалося з глинобитного житлового будинку «А-1», житловою площею 20,6кв.м, загальною площею 36,8кв.м, кам`яної, обкладеної цеглою літньої кухні - «В», цегляного сараю «Г», дощатої вбиральні «Д», колодязя «І», огорожі «1-3».

Станом на 11.07.2014 року залишилися літня кухня - «В» (1947 рік побудови), вбиральня «Д» (1945 рік побудови); знесено: житловий будинок «А-1», сарай «Г», тамбур «в»; самочинно збудовано: житловий будинок «Ж-1» та гараж «З» (т.1, а.с.54-58).

Отже, після проведення ремонтно-будівельних робіт загальна площа будинку збільшилася до 113,0кв.м (т.1, а.с.50), що порівняно із розміром, який існував на час купівлі-продажу домоволодіння (загальна площа -36,8кв.м, житлова площа - 20,6кв.м) - у 2,8 рази більше за обсягом. Складові частини домоволодіння також змінилися.

На підтвердження проведення будівельних робіт у спірному домоволодінні після припинення шлюбних стосунків відповідачем ОСОБА_4 надано договір-доручення від 13.08.2012 року щодо перерахування грошових коштів в сумі 11000,00грн. - матеріали (т.1, а.с.39); договір №300713/30 на виготовлення та встановлення виробів з ПВХ та алюмінію від 15.08.2013 року за адресою: АДРЕСА_4 на суму 6880,00грн. (т.1, а.с.42-44).

Натомість позивачем не надано суду жодного платіжного документу на купівлю будівельних матеріалів, оплати будівельних робіт, тобто на підтвердження прийняття участі у будівництві після припинення шлюбних стосунків, тому заявлений нею обсяг спільного сумісного майна не підтверджено належними та допустимими доказами. За час перебування сторін у шлюбі сума їх спільного вкладу у придбання домоволодіння та його будівництво склала 104991,23грн. (1/2 частка - 52495,62грн.). Таким чином, частка позивача у вказаному нерухомому майні складає 0,148 або 148/1000 (104991,23/2/354256=0,3), тобто є незначною та не підлягає виділу в натурі.

Як встановлено актом обстеження домоволодіння 11.07.2014 року, житловий будинок «Ж-1» та гараж «З» є самочинно збудованими. Житловий будинок за висновком експерта є об`єктом незавершеного будівництва (61% готовності) станом на жовтень 2015 року. У складі спірного домоволодіння наявні самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна).

У частині тертій статті 331 ЦК України встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей, як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься й у Постанові Верховного Суду України №6-47цс16 від 07 вересня 2016 року.

Правова природа набуття права власності на новобудову відрізняється від набуття права власності на інше майно, оскільки новобудова може бути здійснена за рахунок інших осіб, у тому числі й за рахунок колишнього подружжя, а прийнята в експлуатацію вже під час укладення нового шлюбу.

Визначення частки права власності подружжя в новобудові здійснюється відповідно до часток вкладу у зведення будівлі у період шлюбу.

Тому сам по собі факт оформлення права власності на новозабудову в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2017 року у справі №6-2921цс16.

Разом із цим, об`єкт незавершеного будівництва - це об`єкт нерухомості, що збудований або будується відповідно до вимог та порядку, передбачених законом, і не прийнятий в експлуатацію. Відповідно, об`єкту незавершеного будівництва притаманні загальні ознаки нерухомого майна: по-перше, тісний зв`язок із земельною ділянкою;по-друге, неможливість переміщення об`єкта без його знецінення та зміни призначення; по-третє, державна реєстрація.

У той час, як частина спірного домоволодіння складається в тому числі з об`єктів самочинного будівництва, яке неможливо визначити як незавершене будівництво через відсутність проектної документації.

Здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Матеріали справи не містять проектної документації та доказів введення в експлуатацію зазначених самочинно збудованих приміщень, а також нових правовстановлюючих документів на нерухоме майно з урахуванням його реконструкції (здійснення прибудови) у відповідності до встановленого законом порядку.

При цьому судом прийнято до уваги, що Верховний Суд України у постанові від 07 вересня 2016 року по справі №6-47цс16 вказав, що правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Проте, з урахуванням обставин справи, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя, набутого у шлюбі, до складу якого входять самочинно збудовані приміщення.

Відповідач у зустрічному позові просить стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини сплаченого кредиту за кредитним договором №198/21306, укладеним 06.04.2006 року, який був сплачений ним після припинення шлюбних стосунків - 21762,15грн., стягнути з нього на користь позивача 1/2 частину вартості будівельних матеріалів, придбаних під час сумісного проживання подружжя - 20360,35грн.; зарахувати зустрічні позовні вимоги щодо стягнення грошової компенсації - 1/2 частини по сплаченому ним кредиту та стягнення з нього на користь позивача 1/2 частини вартості будівельних матеріалів, та остаточно стягнути з ОСОБА_3 на його користь 1421,80грн.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Відповідач ОСОБА_4 вважає, що оскільки кредит укладено в інтересах сім`ї на придбання домоволодіння, то борг сплачений ним після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_3 також має бути йому відшкодований в сумі 21762,15грн. (1/2 частка від 43564,31грн.).

Однак суд не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки судом встановлено, що обсяг спільного сумісного майна подружжя включає частку домоволодіння, яка була оплачена за рахунок спільних коштів колишнього подружжя - 64270,53грн. (768/1000) та будівельні матеріали, залишкова вартість яких складає 40720,70грн., відтак боргові зобов`язання після припинення шлюбних відносин не входять до складу спільного сумісного майна.

У період шлюбних відносин сторонами з 06.04.2006 року по 01.12.2009 року (3,5 роки) сплачено 64270,53грн. кредиту (тіло кредиту - 43567,00грн., відсотки за користування кредитом - 20703,53грн.), а з 01.12.2009 року по 28.03.2011 року (1р. 4міс.) відповідач самостійно виконував зобов`язання за кредитним договором та одноособово користувався спірним житлом (сплачено 19395,80грн., з яких тіло кредиту - 16433,00грн., відсотки за користування кредитом - 2962,80грн.).

Тому, суд визначив спільним майном сторін лише частку в житлі, яка була оплачена за рахунок спільних коштів колишнього подружжя, при цьому, взявши до уваги подальше погашення кредитної заборгованості самим ОСОБА_4 в сумі 19395,80грн., не включивши цю частку до спільного сумісно нажитого подружжям майна, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Також, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині відшкодування позивачу 1/2 частки залишкової вартості будівельних матеріалів - 20360,35грн., оскільки позивач свою згоду на отримання компенсації не давала.

Тим більше, відповідач має намір компенсувати лише частину спільного сумісного майна подружжя, залишивши невирішеним питання щодо іншої його частини.

Вимога про стягнення з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, як похідна від попередніх позовних вимог.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, тому суд задовольняє частково вимогу про визначення об`єкту спільної сумісної власності без визнання за нею права власності на її частку у спільному сумісному майні. У задоволенні зустрічного позову - відмовляє.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у справі пропорційно до задоволених вимог.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем ОСОБА_3 при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 243,60грн. (вимога немайнового характеру - визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя) (т.1, а.с.1); 121,80грн. (подання заяви про витребування доказів - документації на домоволодіння) (т.1, а.с.10); 121,80грн. (подання заяви про забезпечення позову - накладення арешту на домоволодіння) (т.1, а.с.12); 1771,28грн. (вимога майнового характеру - визнання права власності) (т.1, а.с.128).

Також, позивачем оплачено проведення будівельно-технічної експертизи - 3500,00грн. (т.1, а.с.179) та витрачено на правову допомогу 3200,00грн. (т.1, а.с.180, 181).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах - вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи, що судом частково задоволено вимогу про визначення майна об`єктом спільної сумісної власності ( вимога немайнового характеру), суд вважає , що у відшкодування витрат ОСОБА_3 на сплату судового збору слід стягнути з відповідача на її користь половину сплаченого судового збору - 243,60грн. (вимога немайнового характеру - визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя) (т.1, а.с.1) та 121,80грн. (подання заяви про витребування доказів - документації на домоволодіння) (т.1, а.с.10), а всього 182,70грн. ((243,60+121,80)/2=182,70)).

Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати, понесені на професійну правничу допомогу та проведення експертизи 1675грн. ((3200,00+3500,00)/2/2=1675), а всього 1857,70грн. (1675+182,70=1857,70).

У зв`язку з відмовою у первісному позові в частині визнання за позивачем права власності та у зустрічному позові судові витрати сторонам не відшкодовуються.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.3, 21, 57, 60, 62, 63, 71 СК України, ст.ст.331, 368, 372, 376 ЦК України, ст.ст.4, 5, 10-13, 77-80, 121, 141, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Уточнені первісні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності та поділ спільного сумісного майна подружжя, - задовольнити частково.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - 296/1000 частки домоволодіння АДРЕСА_4 , яке складається з будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнань, які використані в процесі будівництва житлового будинку незавершеного будівництва 61% готовності літ.«Ж-1», площею основи 113кв.м, літньої кухні літ.«В», площею основи 26кв.м, вбиральні літ.«Д», площею основи 1,2кв.м, будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнань, які використані в процесі будівництва гаражу «З», площею основи 23,8кв.м, №1-4 огорожа/ворота, І водоколонка, ІІ замощення, вартістю 104991,23грн. (сто чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто одна гривня 23 коп.).

В решті первісних позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі в сумі 1857,70грн. (одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім гривень 70 коп.).

У зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, - ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та зарахування зустрічних вимог, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 19 березня 2020 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

- відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

- третя особа: ОСОБА_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя: Н. Ю. Вікторович