Постанова

Іменем України

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 2-2873/2010

провадження № 61-31313св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.

суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2010 року у складі судді Чалої А. П. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука М. І., Українець Л. Д., Шебуєва В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 29 травня 2008 року між Акціонерним комерційнимінноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_1 укладений договір споживчого кредиту № 0, згідно з яким ОСОБА_1 отримала споживчий кредит в сумі 90 000,00 дол. США до 29 травня 2018 року зі сплатою 14,50 % річних.

29 травня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором кредиту між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_2 укладений договір поруки.

Відповідачі зобов`язання за кредитним договором не виконують, кредит і відсотки за його користування не сплачують, у зв`язку з чим станом на 11 лютого 2010 року виникла заборгованість у загальній сумі 104 862,10 дол. США, що еквівалентно 839 945,36 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 87 874,34 дол. США, що еквівалентно 703 873.46 грн, заборгованість за відсотками - 14 884,22 дол. США, що еквівалентно 119 222,60 грн, пеня за прострочення сплати відсотків - 1 535,70 дол. США, що еквівалентно 12 300,91 грн, пеня за прострочення повернення кредиту - 567,84 дол. США, що еквівалентно 4 548,39 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором споживчого кредиту в загальній сумі 104 862,10 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2010 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором споживчого кредиту в сумі 87 874,34 дол. США, заборгованість за відсотками - 14 884,22 дол. США, заборгованість за пенею за прострочення сплати відсотків - 1 535,70 дол. США, заборгованість за пенею за прострочення сплати кредиту - 567,84 дол. США, всього 104 862,10 дол. США, судовий збір в сумі 1 700,00 грн і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором та договором поруки щодо вчасного повернення кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_3 , на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року, просила скасувати оскаржувані рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

29 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

У січні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 05 червня 2019 року № 594/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

27 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Суди не врахували того факту, що банк скористався можливістю дострокового погашення за кредитом, передбаченого пунктом 3.1 договору кредиту, направивши позичальнику досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої банк змінив строк виконання основного зобов`язання.

Кредитний договір припинив свою дію на 31-й день з дня отримання вимоги, а саме 31 травня 2009 року, а отже, банк, звернувшись до суду з позовом у червні 2010 року, пропустив шість місяців, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, і відповідно, порука припинилася.

Суд першої інстанції ухвалив рішення за відсутності відповідача ОСОБА_2 , чим порушив її процесуальні права, не перевірив розрахунку заборгованості, не навів обставин та доказів, з яких він виходив при визначенні розміру заборгованості.

Аргументи інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу не надійшли.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у жовтні 2017 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 29 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким ОСОБА_1 отримала споживчий кредит в сумі 90 000 дол. США до 29 травня 2018 року зі сплатою 14,50 % річних, погоджено графік погашення кредиту.

Відповідно до підпункту 1.2.2 позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 425, 00 дол. США в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у разі зміни процентної ставки згідно з підпунктами 1.3.1, 10.2 цього договору.

Згідно з пунктом 8.1 договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх зобов`язань, передбачених договором та/або «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позивальника додатково сплатити банку пеню в такому порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

29 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_2 укладений договір поруки на забезпечення основного зобов`язання між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 .

Станом на 11 лютого 2010 року у зв`язку з невиконанням кредитного договору та договору поруки у відповідачів виникла заборгованість перед банком у загальній сумі 104 862,10 дол. США, що еквівалентно 839 945,36 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 87 874,34 дол. США, що еквівалентно 703 873,46 грн, заборгованість за відсотками - 14 884,22 дол. США, що еквівалентно 119 222,60 грн, пеня за прострочення сплати відсотків - 1 535,70 дол. США, що еквівалентно 12 300,91 грн, пеня за прострочення повернення кредиту - 567,84 дол. США, що еквівалентно 4 548,39 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно із статтею 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи плату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (частина четверта статті 559 ЦК України).

Суди встановили, що позивач виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, проте відповідачі в односторонньому порядку відмовились виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення солідарно з відповідачів відповідно до частини першої статі 554 ЦК України заборгованості за кредитом, відсотків за його користування, а також пені, передбаченої кредитним договором.

Доводи касаційної скарги, які ідентичні доводами апеляційної скарги, щодо припинення поруки є необґрунтованими та правильно спростовані судом апеляційної інстанції з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Відповідно до пункту 3.1 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відповідно до кредитного договору сторони визначили строк повернення кредиту до 29 травня 2018 року.

Доводи касаційної скарги про направлення банком вимоги про дострокове погашення кредиту і зміну цим самим строку виконання зобов`язання, а отже, й пропуск шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя, є безпідставними, оскільки як встановив апеляційний суд, матеріали справи не містять жодних відомостей про направлення банком вимоги про дострокове повернення боргу ні до боржника, ні до поручителя.

Банк пред`явив позов до суду про солідарне стягнення боргу з боржника і поручителя у зв`язку з порушенням ними умов кредитного договору 22 червня 2010 року, а тому підстав вважати, що банк пропустив строк пред`явлення вимоги до поручителя, немає.

Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги щодо недоведеності позивачем розміру заборгованості, оскільки матеріали справи містять розрахунок заборгованості, проведений автоматизованою системою банку відповідно до умов кредитного договору, в якому також відображено суми погашення кредиту ОСОБА_1 . Водночас ОСОБА_2 , вказуючи на неправильність розрахунку, всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти вимог позивача, не спростувала наданий ним розрахунок.

Доводи касаційної скарги, що неналежне повідомлення судом першої інстанції ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи та не надіслання їй процесуальних документів призвело до порушення її права на справедливий судовий розгляд не заслуговують на увагу, оскільки 13 вересня 2017 року представник ОСОБА_2 брав участь у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції (т. 2, а. с. 191), розгляд справи в апеляційному порядку відбувся з урахуванням усіх доводів заявника та відповідно до законодавства.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не довів наявність заборгованості за кредитом та її розмір не заслуговують на увагу, оскільки заборгованість відповідачів підтверджена первинними документами, оформленими відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а саме кредитним договором. Відповідач не надала доказів, які підтверджують відсутність заборгованості за кредитним договором та належне виконання нею своїх зобов`язань за договором.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на правильність оскаржуваних судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та викладення обставин у справі, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, передбачених статтею 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд зауважує, що суди надали належну оцінку всім обставинам і доказам у справі у їх сукупності та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування судових рішень немає, доводи касаційної скарги не спростовують висновків рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко