Справа № 199/6290/19
РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Рудовій М.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивуючи тим, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

11.08.2016 позивач у належній йому вищезазначеній квартирі зареєстрував свою доньку ОСОБА_2 , однак остання в квартирі ніколи не проживала, в кінці серпня 2016 року виїхавши проживати до Німеччини.

Тобто, відповідач не проживає в квартирі позивача понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, які нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб, особистих речей в квартирі не має. Тому, позивач просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді від 09 серпня 2019 року відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19 листопада 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

02 березня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення по справі.

В судове засідання 02.03.2020 позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Під час судового засідання 31.01.2020 надавав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач у судове засідання не з`явилася надавши заяву про визнання позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи доказами, приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії").

Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.12.2007, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 5- 2002. (а.с. 10-11).

Згідно з копією довідки № 7647 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 13) за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована донька позивача - відповідач ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 залишається зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , однак в ній не мешкає без поважних причин понад один рік, що підтверджується відповідним листом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БЄЛЯЄВА-12» (а.с. 15) та визнається відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на наведене, а також те, що відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, проте позивачем на заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, тому суд вважає судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2 .

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О.О.Богун

02.03.2020