ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/552/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №686/18309/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року (суддя Салоїд Н.М.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до Генеральної угоди від 30 серпня 2012 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5736,84 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання відповідачка не виконала, у зв`язку з чим станом на 19 червня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 16170,74 грн, у тому числі: 3897,64 грн тіло кредиту; 4257,96 грн проценти за користування кредитом; 5930,40 грн пеня; 2084,74 грн штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 3897,64 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги умови Генеральної угоди, відповідно до якої сторони погодили, що Банк надає позичальникові строковий кредит у розмірі 5736,84 грн терміном на 24 місяці з 30 серпня 2012 року по 31 серпня 2014 року зі сплатою процентів в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32 дня вважається простроченою, за що позичальник сплачує штраф у розмірі 2084,74 грн і пеню відповідно до Умов і правил. Встановивши, що Банк надав відповідачці кредит, а вона його не повернула, суд не мав підстав відмовляти у стягненні процентів і штрафних санкцій. Зобов`язання за договором підлягають виконанню і відмова в позові є безпідставною.

Рішення в частині задоволення позову не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що 30 серпня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1 була укладена Генеральні угода, відповідно до умов якої відповідачка отримала кредит у розмірі 5736,84 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

За розрахунком позивача станом на 19 червня 2019 року заборгованість складає 16170,74 грн, у тому числі: 3897,64 грн тіло кредиту; 4257,96 грн відсотки за користування кредитом; 5930,40 грн пеня; 2084,74 грн штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмову в позові суд мотивував недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що сторонами досягнуто згоди щодо умов нарахування процентів і настання відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання. Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідачки, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до підписаної сторонами Генеральної угоди від 30 серпня 2012 року (а.с.10) Банк надає ОСОБА_1 строковий кредит у розмірі 5736,84 грн терміном на 24 місяці з 30 серпня 2012 року по 31 серпня 2014 року зі сплатою процентів у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32 дня вважається простроченою, за що позичальник сплачує штраф у розмірі 2084,74 грн.

Отримання кредиту відповідачкою підтверджується наявною у справі випискою по рахунку.

Наявність заборгованості за договором станом на 19 червня 2019 року, а саме: 3897,64 грн тіло кредиту; 4257,96 грн проценти за користування кредитом; 2084,74 грн штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди підтверджується розрахунком Банку

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Укладеним між сторонами договором визначена процентна ставка за користування кредитними коштами 1,5% на місяць, відповідальність за прострочену заборгованість за кредитом (починаючи з 32 дня) у вигляді штрафу в розмірі 2084,74 грн.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами та штрафу.

Такі вимоги підлягають задоволенню частково.

Разом з тим, правильним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою договору, оскільки не підписаний нею.

Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції підставно відмовив в позові про стягнення пені, оскільки розмір і порядок такої відповідальності за порушення зобов`язань не передбачений Генеральною угодою, а витяг з Умов та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою договору.

Проте, суд необґрунтовано відмовив у позові про стягнення процентів і штрафу з підстав, що такі не передбачені укладеним між сторонами договором.

Із розрахунку позивача вбачається, що заборгованість за процентами нарахована за процентною ставкою 18% на рік, що відповідає умовам Генеральної угоди.

Однак, розмір процентів, нарахованих у межах строку дії Генеральної угоди (станом на 31 серпня 2014 року), складає лише 898,19 грн.

За умовами договору у межах строку кредитування (до 31 серпня 2014 року) відповідачка мала повертати кредит і сплачувати проценти періодичними платежами. Починаючи з вересня 2014 року у позичальника виник обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (до 31 серпня 2014 року).

В подальшому права та інтереси Банку підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте, такі вимоги позивачем не заявлялися.

Отже, підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами, нарахованих після настання терміну повернення кредиту, немає.

При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Оскільки наявна прострочена заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту і за процентами, то вимоги про стягнення штрафу в розмірі 2084,74 грн підлягають задоволенню.

Отже, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення процентів і штрафу.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів і штрафу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України необхідно змінити розподіл судових витрат.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (44,05%) стягненню з відповідачки на користь Банку підлягає судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1745,93 грн. При цьому апеляційний суд враховує суму судового збору, яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині відмови в позові, а не фактично сплачену в більшому розмірі суму судового збору.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом і штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов про стягнення процентів і штрафу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ІК ) проценти за користування кредитом у розмірі 898 грн 19 коп (вісімсот дев`яносто вісім грн 19 коп) і штраф у сумі 2084,74 грн (дві тисячі вісімдесят чотири грн 74 коп).

В решті вимог про стягнення процентів за користування кредитом відмовити.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1745 грн 93 коп (одна тисяча сімсот сорок п`ять грн 93 коп).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 19 березня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта