ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 березня 2020 року

м. Харків

справа № 2-296/11

провадження № 22ц/818/78/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

заінтересована особа - державний виконавець Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізьській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року в складі судді Аркатової К.В.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізьській області, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»» (далі - ПАТ АК «Укргазбанк»).

Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2011 року позов Відкритого акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк»», правонаступником якого є ПАТ АК «Укргазбанк», задоволено. Стягнуто солідарно на користь ПАТ АК «Укргазбанк» з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «КМК ОЙЛ ПЛЮС» (далі - ТОВ «КМК ОЙЛ ПЛЮС») та Товариства з обмеженою відповідальністю «КМК ОЙЛ» (далі - ТОВ «КМК ОЙЛ») заборгованість за договором про овердрафтне обслуговування № 25/08-К/П від 25 липня 2008 року в загальному розмірі 1 295 008,87 грн та судові витрати по 432,50 грн з кожного.

На виконання вказаного заочного рішення Дзержинським районним судом м. Харкова 25 жовтня 2011 року видано два виконавчих листа за номерами 2-296/11, які були пред`явлені для примусового виконання до державної виконавчої служби Оріхівського управління юстиції у Запорізьській області.

Постановою державного виконавця державної виконавчої служби Оріхівського управління юстиції у Запорізьській області Калюжної Н.І. від 04 жовтня 2018 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої він не є та не проживає в цьому житлі.

В жовтні 2018 року він звернувся до державної виконавчої служби Оріхівського управління юстиції у Запорізьській області зі скаргою, в якій просив скасувати арешт на вказане житло. На його скаргу листом від 24 жовтня 2018 року № 9995 йому було повідомлено, що підстави для скасування арешту відсутні.

Посилаючись на те, що державний виконавець державної виконавчої служби Оріхівського управління юстиції у Запорізьській області Калюжна Н.І. ввела його в оману щодо суттєвих обставин, ОСОБА_1 просив скасувати постанову про накладення арешту на вказане житло.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року в складі судді Аркатової К.В. в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що докази накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 в рамках зведеного виконавчого провадження відсутні.

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справа розглянута за його відсутності, а ухвалу він не отримував. Зазначає, що під час відкриття провадження у справі судом першої інстанції державну виконавчу службу Оріхівського управління юстиції у Запорізьській області було зобов`язано надати належним чином завірену копію виконавчого провадження № 46358425 (ЗВП № 46612351), однак йому було відмовлено в задоволенні скарги у зв`язку з тим, що саме він не надав заяви від 12 жовтня 2018 про його звернення до державної виконавчої службу Оріхівського управління юстиції у Запорізьській області та відповіді від 24 жовтня 2018 року № 9995 на його заяву.

Заінтересовані особи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2011 року позов ВАТ АБ «Укргазбанк»», правонаступником якого є ПАТ АК «Укргазбанк», задоволено. Стягнуто солідарно на користь ПАТ АК «Укргазбанк» з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ «КМК ОЙЛ ПЛЮС» та ТОВ «КМК ОЙЛ» заборгованість за договором про овердрафтне обслуговування № 25/08-К/П від 25 липня 2008року в загальному розмірі 1 295 008,87 грн та судові витрати по 432,50 грн з кожного.

На виконання вказаного заочного рішення Дзержинським районним судом м. Харкова 25 жовтня 2011 року видано два виконавчих листа за номерами 2-296/11, які були пред`явлені для примусового виконання до державної виконавчої служби Оріхівського управління юстиції у Запорізьській області.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-УШ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-УШ, тут і далі - в редакції, чинній на час спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону 1404-УШ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом № 1404-УШ заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ним спільно з іншими особами (пункт 1 статті 10 Закону № 1404-УШ).

За правилами частини 1 статті 50 Закону № 1404-УШ звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Положення наведених норм свідчать про те, що державному виконавцю надані повноваження щодо виконання судових рішень про стягнення коштів, в тому числі і за рахунок звернення стягнення на житловий будинок чи квартиру.

В ході примусового виконання виконавчого провадження державним виконавцем здійснені заходи щодо розшуку майна боржника шляхом направлення запитів до установ та організацій, уповноважених здійснювати реєстрацію права власності на окремі види майна.

Згідно з відповіддю Управління державної виконавчої служби у Запорізьській області Головного територіального управління юстиції за боржником зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Доказів того, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. У зв`язку з цим опис та арешт даного майна державним виконавцем не здійснювався.

З урахуванням викладеного, правові підстави для скасування постанови державного виконавця державної виконавчої служби Оріхівського управління юстиції у Запорізьській області Калюжною Н.І. від 04 жовтня 2018 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 відсутні.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норма матеріального і процесуального права (статті 375 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції є законною, правові підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи за відсутності заявника не ґрунтуються на законі, оскільки ОСОБА_1 належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на а. с. 64 т. 3.

Інші доводи апеляційної скарги на висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення скарги не впливає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 382, 384 ЦПК України, суд

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 березня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова