ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1128/20 Справа № 200/2192/19 Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29 вересня 2014 року слідчим суддею Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевою Т.О. було постановлено ухвалу у справі № 200/17001/14-к про накладення арешту на належне йому майно - автомобіль марки Mitsubisi Pajero, державний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску. Ухвалою цього ж суду від 17 жовтня 2018 року роз`яснено, що на вказаний автомобіль накладено арешт з позбавленням можливості відчужувати майно, однак без позбавлення права розпоряджатись та користуватись ним. Позивач вказував, що після отримання ухвали від 17 жовтня 2018 року він звернувся до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з проханням надати автомобіль для реалізації права користування та розпорядження ним, однак відповідач відмовив у наданні автомобіля. Позивач просив суд усунути йому перешкоди в користуванні автомобілем шляхом зобов`язання відповідача повернути йому автомобіль марки Mitsubisi Pajero, державний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні автомобілем шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 автомобіль марки Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 . Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

З таким рішенням не погодився відповідач Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, Відділом розслідування особливо важливих справ, злочинів, учинених організованими групами та злочинними організаціями СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області проводилось досудове розслідування кримінального провадження № 0004656 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.1,3,4 ст.358 КК України відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2014 року у справі № 200/17001/14-к, яка набрала законної сили, накладено арешт на майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: автомобіль марки Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , з метою забезпечення відшкодування завданих збитків та забезпечення заявленого цивільного позову, позбавлення можливості відчужувати майно (а.с. 37).

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Руснак А.І. від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/17001/14-к, роз`яснено ОСОБА_1 , що слідчий суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ухвалою від 29 вересня 2014 року за клопотанням слідчого СУ ГУМВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_3 наклала арешт на автомобіль марки Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 з позбавленням можливості відчужувати майно, без позбавлення можливості розпоряджатись та користуватись ним (а.с.4).

25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУНП у Дніпропетровській області із заявою, в якій просив видати йому вказаний автомобіль з метою забезпечення визначеного судовим рішенням права розпоряджатись та користуватися належним йому майном (а.с.7)

Листом ГУНП у Дніпропетровській області від 14 листопада 2018 року за підписом заступника начальника слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області Брандис О.В. позивачу було відмовлено у видачі автомобіля (а.с. 5, 6).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обгрунованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо,оскільки суд дійшов них через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (стаття 2 КПК України).

У частинах першій-третій статті 170 КПК України у редакції закріплено, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Частиною п`ятою статті 171 КПК України визначено, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно повинно бути негайно повернуто особі, у якої воно вилучено.

Згідно з частиною першою статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно(частина друга статті 174 КПК України).

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частини третя та четверта статті 174 КПК України).

Зазначені вимоги відповідають положенням частини четвертої статті 21 КПК України, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, та статті 13 Конвенції, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Тобто, чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17 (провадження № 14-119цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц (провадження № 14-366цс18) та від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц (провадження № 14-418цс18).

24 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 2-3392/11, провадження № 14-105цс19 зазначила, що позиція Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикційної підсудності щодо зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінною спір має розглядатися у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, однак якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 року, то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2014 року у кримінальній справі № 200/17001/14-к накладено арешт на автомобіль марки Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві власності (а.с. 37).

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Руснак А.І. від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/17001/14-к в порядку кримінального судочинства роз`яснено ОСОБА_1 , що слідчий суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ухвалою від 29 вересня 2014 року за клопотанням слідчого СУ ГУМВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_3 наклала арешт на автомобіль марки Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 з позбавленням можливості відчужувати майно, без позбавлення можливості розпоряджатись та користуватись ним (а.с.4).

На час постановлення вказаної ухвали суду від 29 вересня 2014 року про накладання арешту на автомобіль, належний позивачу, був чинний КПК України у редакції 2012 року, нормами якого керувався суд.

Встановлено, до теперішнього часу судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні триває, арешт автомобіля у встановленому законом порядку не скасовано.

Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області є відповідальним зберігачем майна.

Слід зазначити, відповідна ухвала про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2014 року у кримінальній справі № 200/17001/14-к - відсутня.

Суд першої інстанції належної уваги на зазначене не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 вказаний автомобіль.

До апеляційного суду представником Головного управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було надано копію розписки від 21 жовтня 2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав від працівників поліції ключі від автомобіля Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску та претензій не має (а.с.85).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - задовольнити .

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 1 057 грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді