головуючий у суді І інстанції Осаулов А.А.
провадження № 22-ц/824/2277/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Мостової Г.І.,

суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Галас Павла Васильовича та представника ОСОБА_1 - адвоката Кондратенко Тетяни Олександрівни на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року

у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , АТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора КП «Світоч» міста Києва Урупи А.Ф., приватного нотаріуса КМНО Юдіна М.А. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45385021 від 06 лютого 2019 року, скасування запису про право власності та витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Заявник просила суд накласти арешт на належну їй квартиру АДРЕСА_1 та заборонити державному реєстратору здійснювати будь-які дії щодо її відчуження.

Заяву про забезпечення позову вмотивовано тим, що заявниця з травня 2007 року була власником спірного приміщення, але нещодавно дізналась про реєстрацію вказаного приміщення за відповідачами.

Підставою для виникнення права власності спочатку у АТ «Укрсоцбанк», а потім відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Паракуда І.В. від 16 грудня 2013 року.

Між тим, оскільки вказаний виконавчий напис, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2016 року було визнано таким, що не підлягає виконанню, державний реєстратор не мав права вчиняти будь-які дії на підставі такого не чинного виконавчого напису, в тому числі і, здійснювати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за іншими власниками.

При цьому, банком було порушено вимоги законодавства та процедуру продажу майна іпотекодавця, подальше відчуження спірної нерухомості унеможливить ефективний захист інтересів заявника та унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову, а спірна квартира є єдиним місцем проживання заявника та членів його сім`ї, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Накладено арешт на об`єкт нерухомості - приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Заборонено державним реєстраторам здійснювати будь-які дії щодо відчуження об`єкта нерухомості - приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що зважаючи на предмет заяви та майбутнього позову, діями потенційних відповідачів можуть бути порушені права позивача щодо спірного об`єкта нерухомості, наявна реальна об`єктивна можливість відчуження квартири (приміщення) в подальшому, що значно ускладнить розгляд справи, невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він має намір звернутись до суду.

А також, суд першої інстанції вважав, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлюваної шкоди потенційним відповідачам, та оскільки обставин, визначені частиною 3 статті 154 ЦПК України, відсутні, тому відсутні і підстави для зустрічного забезпечення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник АТ «Укрсоцбанк» - Галас П.В. та представник ОСОБА_1 - адвокат Кондратенко Т.О. подали апеляційні скарги, у яких просять скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року про забезпечення позову, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Апеляційна скарга представника АТ «Укрсоцбанк» - Галас П.В. мотивована тим, що:

у зв`язку із неналежним виконанням обов`язків за кредитним договором, ігноруванням вимог про усунення порушень, АТ «Укрсоцбанк» скористався своїм правом у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» та задовольнив свої вимоги кредитора/іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору в позасудовому порядку через звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності. Підписанням іпотечного договору ОСОБА_2 засвідчила, що вона надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотеколержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до АТ «Укрсоцбанк»;

ОСОБА_2 не додано жодного документа, який би підтверджував існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду;

заходи забезпечення позову не можна визнати співмірними заявленим позовним вимогам, мотиви про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення відсутні; інтереси співвідповідачів не враховано;

заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, необхідність зустрічного забезпечення не досліджено;

не враховано збитки, які понесе співвідповідач у справі у зв`язку із накладенням арешту на майно, адже з урахуванням вимог частини 3 статті 154 ЦПК України вжиття заходів зустрічного забезпечення є не диспозитивним правом суду, а його обов`язком.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кондратенко Т.О. обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала ґрунтується на висновках суду, які не відповідають фактичним обставинам справи, а саме:

станом на день постановлення судом оскаржуваної ухвали ОСОБА_2 не була власником приміщення, власниками приміщення є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які набули право власності на приміщення на підставах, передбачених чинним законодавством України, а саме: на підставі договору купівлі-продажу квартири (№ 298), який було укладено 18 квітня 2019 року з АТ «Укрсоцбанк»;

підставою для реєстрації приміщення за AT «Укрсоцбанк» був не виконавчий напис нотаріуса, а іпотечний договір № 013/193-1 від 27 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та AT «Укрсоцбанк», який містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя;

наміри власників приміщення відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду заявником не доведено;

докази вартості майна, на яке судом накладено арешт у якості забезпечення позову, не досліджено;

ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором кредиту № 40.29-48/169 від 27 квітня 2007 року не виконала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 26 лютого 2016 року склала 326 180,14 доларів США, що еквівалентно 8 887 965 грн 85 коп., що свідчить про незадовільний фінансовий стан ОСОБА_2 та підтверджується судовими рішеннями, наявними в Єдиному реєстрі судових рішень (зокрема, по справам № 761/40850/16-ц, № 761/16430/16-ц);

заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подана з порушенням строку, встановленого ЦПК України;

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 27 квітня 2007 року ОСОБА_2 набула право власності на спірну квартиру (приміщення) АДРЕСА_1 .

27 квітня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту

№40.29-48/169, за умовами якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 144 500 доларів США строком до 26 квітня 2021 року із відсотковою ставкою 12,5% річних.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 27 квітня 2007 року сторони уклади іпотечний договір № 013/193-І, за умовами якого позивач передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

16 грудня 2013 року приватним нотаріусом КМНО Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис №3624, яким запропоновано ПАТ «Укрсоцбанк» звернути стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 206 763,44 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 652 660 грн 16 коп., на двокімнатну квартиру, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та є предметом іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2016 року визнано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №3624 від 16 грудня 2013 року, вчинений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. таким, що не підлягає виконанню (посилання на http://reyestr.court.gov.ua/Review/59170109).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2016 року у справі № 761/16430/16-ц, яке набрало законної сили, позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 326 180,14 доларів США (еквівалент у гривні - 8 887 965 грн 85 коп.), що складається з: суми заборгованості за кредитом - 126 336 доларів США (еквівалент у гривні - 3 442 284 грн 44 коп.); суми заборгованості за відсотками 122 176,67 доларів США (еквівалент у гривні 3 329 148 грн 28 коп.); розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту 33 350,52 доларів США (еквівалент у гривні 908 756 грн 33 коп.); розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків 44 316,95 доларів США (еквівалент у гривні 1 207 576 грн 79 коп.) залишено без задоволення, у зв`язку зі спливом строків позовної давності щодо заявлених вимог (посилання на http://reyestr.court.gov.ua/Review/62692237) (а.с. 18).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , - залишено без задоволення у зв`язку зі спливом строків позовної давності щодо заявлених вимог(посилання на http://reyestr.court.gov.ua/Review/74277788, а.с. 16-17).

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» 22 січня 2019 року на підставі виконавчого напису від 16 грудня 2013 року за №3624 приватного нотаріуса КМНО Паракуди І.В. (а.с. 11). В подальшому в підставу виникнення права власності АТ «Укрсоцбанк» внесено зміни 27 березня 2019 року та видалено виконавчий напис (стор 4 вказаної Інформації).

Відповідно до пункту 1.1. договору купівлі-продажу від 18 квітня 2019 року АТ «Укрсоцбанк», продавець, передає у власність (продає), покупці ОСОБА_3 , ОСОБА_1 приймають у власність (купують) в рівних частках (кожен набуває Ѕ частку) квартири АДРЕСА_1 ) і сплачують за неї грошову суму в порядку та умовах, передбачених договором (а.с. 93-97).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 18 квітня 2019 року вказана квартира (реєстраційний номер 000) № 38 загальною площею 56,40 кв.м житловою площею 41,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (об`єкт житлової нерухомості) зареєстровано за відповідачами у справі (а.с. 100-101).

При цьому, предметом спору у цьому випадку є захист права власності позивача на спірну квартиру шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45385021 від 06 лютого 2019 року, скасування запису про право власності та витребування майна з чужого незаконного володіння відповідачів та визнання права власності за позивачем.

Враховуючи, що вищевказаними рішеннями суддів відмовлено кредитору, ПАТ «Укрсоцбанк», про стягнення боргу з позичальника, ОСОБА_2 , як у грошовому еквіваленті так і шляхом звернення стягнення на нерухоме майно у зв`язку зі спливом строків позовної давності щодо заявлених вимог, між сторонами дійсно виник спір щодо права власності на нерухоме майно, що на думку колегії суддів, дає підстави для висновку про наявність можливості розпорядитися спірним майном і під час судового розгляду справи, та достатньо обґрунтованого припущення, що майно, яке на думку позивача є його власністю, на момент ухвалення рішення може зникнути.

Як вбачається з матеріалів справи, як при реєстрації майна на праві власності за АТ «Укрсоцбанк», так і за фізичними особами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 реєстраційний номер вказаного об`єкту нерухомості один і той самий 000, що вказує на те, що цей об`єкт нерухомості і є належна колись заявнику житлова квартира за відповідною адресою.

Однак, станом на 17 січня 2020 року з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що вказане спірне майно (реєстраційний номер 000) вже не є об`єктом житлової нерухомості, загальна площа групи нежитлових приміщень № 38 в літ. А, разом з ґанком становить 58 кв.м.

Отже, Витяг станом на 17 січня 2020 року з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчить проте, що спірне майно, квартира № 38 , внаслідок дій відповідачів втрачає свої характеристики, що давали змогу позивачу ідентифікувати його як її власність.

А також, колегія суддів, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно може бути відчужене), з урахуванням законного інтересу, за захистом якого заявники звернулися до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачами вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

При цьому колегія суддів зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 3 статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, у розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що застосування зустрічного забезпечення в цьому випадку не є обов`язком суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, апеляційні скарги залишаються без задоволення, а ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року залишається без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Галас Павла Васильовича та представника ОСОБА_1 - адвоката Кондратенко Тетяни Олександрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст Постанови складено 24 березня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.М. Волошина

Т.А. Слюсар