ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3097/20
провадження № 2/753/4660/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Комаревцевої Л.В.

з секретарем - Гаврилюк О.В.

за участі : позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва (зал 223 по вул. Кошиця, 5а) цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 17.02.2020 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про стягнення 79770 гривень 00 копійок на його користь з Державного бюджету за завдану моральну шкоду, Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ухвалами Дарницького районного суду міста Києва від 22.10.2019 та 08.11.2019 визнано неправомірною бездіяльність начальника Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києва по виконанню ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2015 по виконавчому провадженню ВП № 46234623 від 29.01.2015, якою було скасовано постанову державного виконавця Шевченка М.Р. про відкриття ВП № 46234623 від 29.01.2015 та постанову про арешт автомобіля боржника від 13.02.2015

Зважаючи на обставини, викладені в позові, неправомірна бездіяльність начальника відділу Ярошевської І.І. та старшого державного виконавця Шевченка М.Р., завдала позивачу душевних і моральних страждань, що виразилося у погіршенні стану здоров`я, погіршенні самопочуття. Позивач змушений був тривалий час стояти в чергах у виконавчій службі, звертатись до суду за захистом своїх прав, що призвело до зміни життєвого режиму. Крім того, в листопаді 2015 року всупереч ухвалі суду від 17.04.2015 у позивача незаконно вилучено автомобіль в рамках виконавчого провадження, який повернуто та знято арешт лише 27.10.2016, тобто після 1,5 року не зважаючи на ухвалу суду від 17.04.2015, що викликало необхідність звернення до лікарів. Позивач проходив обстеження та лікування. Крім того, він зазнав значних душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Його звичайний ритм життя змінився. Він змушений протягом тривалого часу стояти у чергах у реєстраційній службі, у виконавчі службі, звертатися до адвокатів, витрачати свій час та нерви, з метою домогтися відновлення його порушених прав, звертатися до суду у порушенні його прав власника, оскільки він не міг розпорядитися та користуватися своїм майном, у душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття. Все це викликає моральні страждання від неможливості домогтися справедливості та задоволення вимог викладених у позовній заяві.

Ухвалою суду від 25.02.2020 відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін.

19.03.2020 представник відповідача Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав до суду відзив в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представники відповідача в судове засідання не з`явились. Про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2019 (а.с.6-8) скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: начальник відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Заєць Анатолій Миколайович, старший державний виконавець державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченко Максим Романович, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ», на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби - задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві та старшого державного виконавця державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченко Максима Романовича по виконанню ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2015 року по виконавчому провадженню ВП № 46234623 від 29.01.2015.

Ухвалою суду від 08.11.2019 виправлено описку в резолютивній частині ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 22.10.2019 року у цивільній справі № 753/3803/19 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: начальник відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Заєць Анатолій Миколайович, старший державний виконавець державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченко Максим Романович, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ», на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби, а саме: викласти 2 абзац резолютивної частини у наступній редакції: "Визнати неправомірною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Ярушевської Ірини Ігорівни та старшого державного виконавця державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченко Максима Романовича по виконанню ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2015 року по виконавчому провадженню ВП № 46234623 від 29.01.2015 року.".Вказані ухвали набрали законної сили.

Суд вважає важливими обставини, викладені у відзиві щодо наявності рішень про стягнення на користь позивача моральної шкоди за виконавчим провадженням ВП № 46234623, втім не може їх врахувати виходячи з наступного.

За нормою ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, протиправність дій начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Ярушевської Ірини Ігорівни та старшого державного виконавця державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченко Максима Романовича, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, відтак доводи відповідача викладені у відзиві є неспроможними.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

З огляду на вимоги закону та наведені вище обставини справи, враховуючи характер порушень внаслідок дій посадових осіб державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, які були визнанні ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22.10.2019 у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: начальник відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Заєць Анатолій Миколайович, старший державний виконавець державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченко Максим Романович, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ», на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби протиправними, глибину душевних страждань позивача, пов`язаних із тривалим невиконанням даного судового рішення, обмеження його у можливості реалізації своїх звичок в повсякденному житті, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, зокрема неможливість належного користування майном, і як наслідок порушення його права власності, необхідності вжиття позивачем заходів для додаткової організації свого життя та побуту, в тому числі пов`язаного із захистом свої прав у реєстраційній та державній виконавчій службі, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з держави на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів державного бюджету в сумі 5000 грн для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дій посадових осіб державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

Конституційним судом України у рішенні від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державною) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими особами і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування матеріальної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу.

Положеннями пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Разом з тим, згідно абзацу другого пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого Він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачі не надали доказів на спростування позовних вимог. Доводи представника відповідача, викладені у відзиві не спростовують висновків суду про покладення на відповідача обов`язку по сплаті моральної шкоди, підставою якої є рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задовольнити - частково.

Стягнути з держави на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів державного бюджету в сумі 5000 грн (п`ять тисяч грн.) для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дій посадових осіб відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві по виконанню ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2015 по виконавчому провадженню ВП № 46234623 від 29.01.2015, якою було скасовано постанову державного виконавця Шевченка М.Р. про відкриття ВП № 46234623 від 29.01.2015 та постанову про арешт автомобіля боржника від 13.02.2015

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 19 березня 2020 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідачі: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (м. Київ, вул. Заслонова, 16, , Державна казначейська служба України (місто Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, );

Суддя: Комаревцева Л.В.