Номер провадження: 22-ц/813/935/20
Номер справи місцевого суду: 505/3687/16-ц
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Осіб,що беруть участь у справі:

Представник позивача - Кресюн В.А.

Представник відповідача - Олійник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Балтського районного суду Одеської області від 05 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, за участю третьої особи: Подільської районної державної адміністрації Одеської області

про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Балтського районного суду Одеської області з вищезазначеними позовними вимогами в котрих зазначав, що являючись фізичною особою-підприємцем, орендував Косівське водосховище загальнодержавного значення з 2006 року та займався рибництвом.

31.12.2010 року між ним та Котовською районною державною адміністрацією Одеської області укладено Договір оренди водного об`єкту загальнодержавного значення терміном на 25 років до 31.12.2035 року та Договір оренди земельної ділянки площею 170,8395 га терміном на 25 років.

В 2011 році він вселив в Косівське водосховище 1600 кг риби, а в 2012 році 4000 кг риби, і станом на 01.02.2015 рік становило більше як 250 тонн, з урахуванням приросту годованого малька.

11.12.2014 року рішенням господарського суду Одеської області, залишене в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 року, Вищим Господарським судом України та Верховним Судом України визнано недійсним договір оренди водного об`єкта загальнодержавного значення (Косівське водосховище на р. Ягорлик) загальною площею водного дзеркала 137,6731 га, який розташований на землі Косівської сільської ради Котовського району Одеської області, укладений 31.12.2010 року; визнано незаконним та скасовано Розпорядження Котовської райдержадміністрації № 847/10 від 21.12.2010 року «Про надання згоди на передачу в оренду водного об`єкту загальнодержавного значення Косівське водосховище на території Косівської сільської ради».

Починаючи з лютого місяця 2015 року, озеро захопило ГОРЛ «Оберіг», яке з-за бездіяльності правоохоронних органів району та Одеської ОДА не дало йому можливості виловити його власність рибу з водойми.

Враховуючи вищевикладене, позивачу була заподіяна шкода у вигляді упущеної вигоди, яку він просить суд стягнути з ДКС України в розмірі 5 393 000,00 грн., та моральну шкоду - 5 000 000 грн. котру просить стягнути з Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області та понесені ним судові витрати.

Подільська районна державна адміністрація,котра залучена в якості 3-ї особи, в своїх запереченнях на позов зазначає, що вони є безпідставними. за відсутності належних та допустимих доказів.

У відзиві Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі посилаючись на їх безпідставність. При цьому посилається на те, що вони не несуть відповідальність за дії(бездіяльність) чи рішення інших установ,підприємств або державних органів, а тому не є належними відповідачами по справі. Відповідно до матеріалів справи відшкодування завданих йому збитків покладено на Подільську районну адміністрацію,а не на Головне управління бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області упущену вигоду та витрати пов`язані з розглядом справи по суті. Заявник зазначає, що позивач здійснював підприємницьку діяльність на свій страх і ризик. Витрачаючи 117 300 грн. на придбання зарибок та технічну документацію на водойму позивач повинен був допускати власні ризики і не повинні відшкодовуватись йому за рахунок Державних коштів. Відповідно до підстав цивільно - правової відповідальності позивач не довів наявність такої шкоди,протиправність діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача, незаконність дій відповідача. Відповідач звернув увагу районного суду на те, що у відповідності до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи,а також шкода,завдана майну фізичної або юридичної особи,відшкодовується в повному обсязі особою,яка її завдала. При встановлені судом дійсного спричинення шкоди позивачу,стягнення повинно проводитись не за рахунок Головного управління Державної казначейської служби України в одеській області,а за рахунок винних органів.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 05 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, за участю третьої особи: Подільської районної державної адміністрації Одеської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди, завданої незаконним розпорядженням Котовської районної державної адміністрації Одеської області № 847/10 від 21.12.2010 року, в розмірі 4 107 000,00 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6 890,00 грн. та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: 30 832,00 грн. за проведення судової комплексної економіко-біологічної експертизи; 3 240,00 грн. за виготовлення Довідки СИО-е № 00263 від 31.05.2018 року Одеською РТПП від 31.05.2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кресюн В.А. просить рішення суду в частині стягнення 4.107 000 грн. скасувати та збільшити розмір відшкодування шкоди до 5 393 000 грн. тв. Судовий збір до 10 335 грн.,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області просить скасувати рішення суду та прийняти нове,про відмову в задоволені заявлених вимог,посилаючись на неповне з`ясування районним судом обставин справ та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи не скористались своїм правом подати до суду відзив на апеляційні скарги.

В судове засідання представник третьої особи: Подільської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з`явився,про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

В силу ст. 372 частини 2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН:

Представник позивача- адвокат Кресюн В.А. в апеляційній скарзі посилається на бездіяльність Подільської районної адміністрації та на те, що в період 2008-2012 року позивач постійно вселяв у Косівське водосховище мальки та запаси риби,котрі зросли і станом на 01.02.2015 року їх становило б понад 250 тон. Однак водосховище захопило ГОРЛ «Оберіг» та він не май можливості виловити рибу, однак при її продажу міг би отримати прибуток 20 000 000.00 грн. Однак районний суд взяв лише мінімальний поріг упущеної вигоди встановленого висновком експерта № 18-573/574 комплексної судової економіко- біологічної експертизи від 29.06.2018 року.

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області зазначає, що вони не є належним відповідачем по справі та вони не несуть відповідальність за дії Подільської районної державної адміністрації Одеської області. Докази надані позивачем щодо упущеної вигоди на суму 4 107 000,0 грен. є абстрактними та не доведено ймовірності упущеної вигоди та їх реальний характер.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ :

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення сторін, що з`явились,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Стягуючи із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди, завданої незаконним розпорядженням Котовської районної державної адміністрації Одеської області № 847/10 від 21.12.2010 року, в розмірі 4 107 000,00 грн. районний суд виходив з незаконного та скасованого рішенням господарського суду Одеської області від 11.12.2014 року, що вступило в законну силу, Розпорядження Котовської райдержадміністрації № 847/10 від 21.12.2010 року «Про надання згоди на передачу в оренду водного об`єкту загальнодержавного значення Косівське водосховище на території Косівської сільської ради Котовського району Одеської області, що потягло за собою визнання недійсним Договору оренди водного об`єкта загальнодержавного значення Косівського водосховище на р. Ягорлик, загальною площею водного дзеркала 137,6731 га, який розташований на землі Косівської сільської ради Котовського району Одеської області, укладеного 31.12.2010 року між Котовською райдержадміністрацією та ФОП ОСОБА_1 , і як слідство ОСОБА_1 було завдано шкоду у вигляді упущеної вигоди, розмір якої складає, за висновком експерта № 18-573-574 комплексної судової економіко-біологічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, у розмірі від 4 107 000,00 грн. до 5 393 00,00 грн.

При цьому районний суд виходив з вимог ст.22 ЦК України ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року та п.35.2 Постанови КМУ «Про порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників від 03.08.2011 року № 845.

З таким судженням районного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що розпорядженням Котовської районної державної адміністрації Одеської області від 21.12.2010 року № 847/10 "Про надання згоди на передачу в оренду водного об`єкту загальнодержавного значення Косівське водосховище на території Косівської сільської ради" надано згоду на передачу в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 водного об`єкту загальнодержавного значення - Косівське водосховище, загальною площею 137,6731 га, що розташований на території Косівської сільської ради Котовського району Одеської області терміном на 25 років для рибогосподарських потреб; доручено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 провести узгодження договору оренди водного об`єкту загальнодержавного значення - Косівське водосховище з Одеським обласним виробничим управлінням по водному господарству та Управлінням охорони навколишнього природного середовища.

31.12.2010 року між Котовською районною державною адміністрацєю в особі голови Синько В.П., що діяв на підставі Закону України «Про місцеві державні адміністрації»(Орендодавець) та в особі ФОП ОСОБА_2 (Орендар) було укладено Договір оренди водного об`єкту загальнодержавного значення (Косівське водосховище на р. Ягорлик), який підписано у двосторонньому порядку від імені осіб, який уклали цей договір за засвідчено печатким сторін (т. 1, а.с. 5-6).

Відповідно до умов Договору ФОП ОСОБА_1 прийняв в оренду водний об`єкт загальнодержавного значення ставок (Косовське водосховище на р. Ягорлик), загальною площею водного дзеркала 137,6731 га, які розташовані на землі Косівської сільської ради Котовського району Одеської області на таких умовах: п. 2.1. орендна плата складає за 1 га площі 50,00 грн., в рік 6 883,65 грн.; п. 3.1. Орендар зобов`язується використовувати орендований об`єкт відповідно до його цільового призначення; п. 8.1. цей Договір діє з грудня 2010 року до грудня 20135 року включно; та інші.

Відповідно до Акту приймання-передачі земельної ділянки від 31.12.2010 року, який має печатки та підписи від імені ОСОБА_3 та від імені ОСОБА_1 , Котовською райдержадміністрацією в особі ОСОБА_4 .П. передано, а ОСОБА_1 прийнято земельну ділянку, яка знаходиться на території Косівської сільської ради Котовського району Одеської області, загальною площею 170, 8395 га, в тому числі 137,6731 га під водосховищем.(т 1, а.с. 7)

З 2008 року по 2012 рік ОСОБА_1 від постачальників було отримано зарибок на загальну суму 181 800,00 грн., що підтверджується накладною № 36 та Ветеринарним свідоцтвом серії НОМЕР_1 -23 НОМЕР_2 від 16.04.2008 року (т.1 а.с. 21,22); накладною № б/н та ветеринарним свідоцтвом серії Б-02 НОМЕР_3 від 25.03.2009 року (т. 1 а.с. 23; накладними № 5 та № 6 ветеринарним свідоцтвом серії Б-02 № НОМЕР_4 від 15.04.2011 року (т. 1, а.с. 25); накладною № 11 та ветеринарним свідоцтвом серії НОМЕР_5 від 11.12.2012 року (т. 1, а.с. 26)

За період 2008 року по 2012 рік з ціллю розведення на території Косівського водного об`єкту, ОСОБА_1 було проведено запуск мальків загальною вагою 10 000,00 кг, що підтверджується Актом від 16.04.2008 року (т.1, а.с. 22), Актом від 25.03.2009 року (т.1, а.с. 24), Актом від 11.12.2012 року (т.1, а.с. 27).

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.12.2014 року ( т.2, а.с. 84-93), яке залишене в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 року (т. 1 а.с. 8-11, 71-77, 111- 114), постановою Вищого Господарського суду України від 14.05.2015 року (т.1, а.с. 83-89, 115-118) та постановою Верховного Суду України від 23.09.2015 року (т. 1, а.с.78-82, 119-121) визнано недійсним договір оренди водного об`єкта загальнодержавного значення Косівського водосховище на р. Ягорлик, загальною площею водного дзеркала 137,6731 га, який розташований на землі Косівської сільської ради Котовського району Одеської області, укладений 31.12.2010 року між Котовською райдержадміністрацією та ФОП ОСОБА_1 ; визнано незаконним та скасовано Розпорядження Котовської райдержадміністрації № 847/10 від 21.12.2010 року «Про надання згоди на передачу в оренду водного об`єкту загальнодержавного значення Косівське водосховище на території Косівської сільської ради».

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 року ОСОБА_1 зобов`язано звільнити водний об`єкт загальнодержавного значення, загальною площею водного дзеркала 137,6731 га, який розташований на землі Косівської сільської ради Котовського району Одеської області. (т. 1 а.с. 8-11, 71-77, 111- 114)

Враховуючи вищезазначені рішення судів, та визнання Договору оренди недійсним, ОСОБА_1 , задля уникнення довготриваючих процесів щодо повернення належних йому матеріальних благ (риби), намагався 31.05.2015 року виловити рибу, яка була куплена за його власні кошти, однак йому зашкодили працівники поліції та склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 85 КУпАП, згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.07.2015 року, ОСОБА_1 відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 011700/10 від 05.05.2015 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 85 КУпАП на було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. (т. 2, а.с. 110)

Відповідно до висновку експерта № 18-573-574 комплексної судової економіко-біологічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.06.2018 року ( т.1, а.с. 214-230), станом на 01.03.2015 року (після зимівля) залишок риби в кумівському водосховищі з врахуванням запасів риби в водоймі в попередній період і об`ємами вселення в 2011-2012 роки і вилучення товарної риби в 2013 та в 2014 роках, зимової елімінації та втрати ваги, складає близько 95 тонн, крім того, експерт за наданими документами проведеними дослідженнями встановив, що ОСОБА_1 , якби у лютому 2015 року його примусово не змусили звільнити орендовану ним водойму Косівське водосховище, в період з 2015 року по 2016 рік міг би отримати дохід за звичайними обставинами з вирощеної ним риби, у розмірі від 4 107 000,00 грн. до 5 393 00,00 грн.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Особа, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

Тлумачення частини другої статті 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Варто зауважити, що у практиці Верховного Суду існують різні підходи щодо визначення належного відповідача у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, органами державної виконавчої служби.

У судових рішеннях Верховного Суду різняться висновки щодо статусу ДКСУ у справах, де відповідачами виступають державні органи (держава) як сторони спору, яка має здійснювати відшкодування за порушені права позивачів від імені держави у разі присудження такого відшкодування.

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, ВП ВС вважала за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Виходячи з положень, передбачених ст.ст. 51, 175 Цивільного процесуального кодексу України , на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений і відносно тих позивачів, які зазначені в ньому.

Згідно зч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, судом першої інстанції не враховано, що у разі, якщо позивач не заявляє про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих спавах відповідно специфіки спірних павовідносин), у задоволені позовних вимог слід відмовити.

Згідно зі ст. 96 Цивільного кодексу України , юридична особа самостійно відповідає по своїм зобов`язанням. Державна казначейська служба Українисамостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує свої завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Згідно зі ст. 23 Бюджетного кодексу виплати державних коштів з державного бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Разом з цим, ст.ст. 92 і 95 Конституції України зазначено, що виключно законами України визначається державний бюджет України і бюджетна система України та виключно тільки законом про Державний бюджет України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного Кодексу та Закону про Державний бюджет України.

Відповідно до п.8 сг. 7, п. 1, 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом про Державний бюджет України.

Пунктом 6 ч.І ст.2 Бюджетного кодексу України встановлено, що повноваження на здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету надаються розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення.

В даному випадку, районний суд, ототожнив орган Казначейства з Державним бюджетом України та з особою яка спричинила шкоду і, помилково дійшов висновку, що Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області повинен відповідати за дії іншого державного органу, що суперечить матеріалам справи та нормам чинного законодавства України.

Порушення районним судом вимог матеріального та процесуального права призвело до помилкового висновку районного суду щодо стягнення з Державної казначейської служби України в Одеській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди, завданої незаконним розпорядженням Котовської районної державної адміністрації Одеської області № 847/10 від 21.12.2010 року, в розмірі 4 107 000,00 грн., що в силу ст.376 ч.1 п.4 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені заявлених позовних вимог.

Судова колегія не вдається у в аналіз доводів апеляційної скарги щодо розміру упощеної вигоди в звязку з залученням до участі в справі неналежного відповідача.

В силу ст.141 ЦПК України стягує на користь Державної казначейської служби України в Одеській області понесені судові витрати за сплату судового збору, так як вони документально підтверджені.

Керуючись ст. 367,368,374,376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області задовольнити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 05 квітня 2019 року скасувати та прийняти постанову.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, за участю третьої особи: Подільської районної державної адміністрації Одеської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_6 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ) на користь Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області ( Код м. Одеса,вул. Садова,1а)- 10 335 грн.( десять тисяч триста тридцять п`ять).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 17.03.2020 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра