Номер провадження: 22-ц/813/2920/20
Номер справи місцевого суду: 496/1384/17
Головуючий у першій інстанції Трушина О.І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа - державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Сальнікова Зоя Василівна) про визнання недійсними довіреності та договору дарування, на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Трушиної О.І. 11 травня 2018 року у м. Біляївка Одеської області, -

встановила:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності та договору дарування (т. 1 а.с. 3-7, 130-134).

В огрунтування позову посилався на те, що 19 лютого 2016 року Сальникова З.В. , державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори, посвідчила договір дарування 70/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 . В договорі дарування зазначено, що частка (70/100) належить дарувальникам на праві спільної часткової власності. 24/100 частки житлового будинку належать ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 09 листопада 2001 року, а 46/100 - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 04 червня 2001 року. В п.8 договору дарування вказано, що у будинку осіб, які у ньому проживають, немає. В п.9 вказано, що дарувальники засвідчили, що інтереси членів їх сімей укладанням цього договору не порушуються.

Позивач зазначив, що він проживав разом з батьком - ОСОБА_5 у спірному будинку, проживає до цього часу. 04 червня 2001 року отримав свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок. За життя батька, у нього з сестрою ОСОБА_3 виникли суперечності, тому що в листопаді 2001 року батько подарував їй 24/100 часток житлового будинку, запевнивши його, що 46/100 часток житлового будинку перейде йому у спадщину. ОСОБА_3 забрала ОСОБА_5 жити до себе в м. Одеса, чим припинила спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_5 .. На той час батько був дуже хворим та фактично нічого не бачив. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

В установленому законом порядку позивач звернувся до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Курганської Л.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак отримав відповідь про те, що за життя його батько ОСОБА_5 заповів своє майно ОСОБА_3 . Про те, що 19 лютого 2016 року було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, передала у власність ОСОБА_2 70/100 часток вказаного житловому будинку з надвірними будівлями (з урахуванням 46/100 часток, належних батькові), йому стало відомо на початку квітня 2017 року. Але, в зазначеному договорі дарування відсутній підпис ОСОБА_5 , що свідчить про те, що його волевиявлення на дарування не було. Тому, вказаний договір повинен бути визнаним недійсним. При укладанні договору дарування ОСОБА_3 діяла від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності від 11 березня 2015 року, яка була посвідчена державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В. Вказана довіреність була видана з порушенням вимог цивільного законодавства, тому повинна бути визнаною недійсною. Як вбачається з тексту довіреності, ОСОБА_5 хворів і не міг власноручно її підписати. При з`ясуванні обставин дарування частки житлового будинку, вчиненого від імені ОСОБА_5 , відповідач заперечувала хворобу батька, а тому виникли сумніви в дійсності вказаного правочину. У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 13 травня 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на 70/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , згідно договору-дарування від 19.02.2016 року (т. 1 а.с. 28).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2018 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 70/100 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вжиті ухвалою суду від 13 травня 2017 року, скасовано (т. 1 а.с. 225-231).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, довіреність від 15 березня 2015 року на вичнення дій від імені ОСОБА_5 довірителем ОСОБА_3 , посвідчена державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В. з порушенням вимог цивільного законодавства та Інструкції "Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", а тому повинна бути визнана недійсною, і похідним від цього повинно бути визнання правочину - договору дарування від 19 лютого 2016 року, вчиненого ОСОБА_3 від імені ОСОБА_5 , недійсним (т. 2 а.с. 3-22).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

У відповідності до ч.1 ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Згідно ч.1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч.4 ст. 720 ЦК України, договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2001 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 (а.с.11, 47).

21 вересня 2001 року філією м. Біляївка Одеського міського Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості було видано довідку про розрахунок часток у житловому будинку АДРЕСА_1 , відповідно до якої ОСОБА_3 належить 24/100 частки, ОСОБА_1 - 46/100 ОСОБА_6 - 30/100 (а.с. 17). Як пояснила у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 , батько мав намір подарувати кожному з дітей певну частку, але ОСОБА_1 відмовився, претендуючи при цьому на весь будинок.

09 листопада 2001 року було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 24/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому з однієї кам`яної житлової будівлі, загальною житловою площею113,21 кв.м. та надвірних споруд: "Б" - гаражу, "В" - сараю, "Г" - сараю, 1-3 - огородження, розташованих на земельній ділянці, розміром 0,18 га, що закріплена за Хлібодарською селищною радою Біляївського району Одеської області (а.с.45). Про наведене також свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 46).

30/100 частин спірного житлового будинку ОСОБА_5 09 листопада 2001 року подарував ОСОБА_6 , тобто у його власності залишилося 46/100 частин спірного житлового будинку, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а також інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 48, 68-69).

19 лютого 2016 було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В. від 11 березня 2015, року за реєстровим № 5-494, безоплатно передала у власність, а ОСОБА_2 прийняв в дарунок 70/100 часток житловому будинку під АДРЕСА_1 , що складається в цілому з одного черепашникового житлового будинку під літерою "А", загальною площею 172,34 кв.м., житловою площею 113, 21 кв.м. та надвірних будівель під літерами "Б" - гараж, "В" - сарай, "Г" - сарай, 1-3 - огорожа, що розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться у фактичному користуванні, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В., зареєстрований в реєстрі за № 5-108 (а.с.39-40).

В абзаці першому договору зазначено, що ОСОБА_3 діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 11 березня 2015 року за реєстровим № 5-494.

Крім того, 19 лютого 2016 року ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5 за довіреністю, подала заяву про відсутність самовільно зведених добудов, переобладнань, перепланувань та реконструкцій та заяву про те, що 46/100 часток будинку, належні ОСОБА_5 , не є спільною сумісною власністю (а.с. 42, 43).

На останньому аркуші договору дарування міститься підпис у графі дарувальники: ОСОБА_3 , та обдарований: ОСОБА_7 . Позивач та його представник наполягали на тому, що договір підписаний ОСОБА_3 лише від її імені. Але, як вірно вказано у рішенні суду, з тексту договору вбачається, що ОСОБА_3 діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5 за довіреністю, і на останній сторінці міститься також надпис про те, що повноваження представника, належність ОСОБА_5 та ОСОБА_3 частки житлового будинку нотаріусом перевірено.

Згідно довіреності від 11 березня 2015 року, посвідченої державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В., ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_3 , зокрема, подарувати ОСОБА_2 належну йому частку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . У зв`язку з хворобою ОСОБА_5 , який не міг підписати довіреність, на його особисте прохання та в його присутності, в присутності державного нотаріуса, текст довіреності було підписано ОСОБА_8 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . На зворотному аркуші довіреності вказано, що у зв`язку з хворобою довірителя довіреність посвідчено вдома за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 58).

Позивач та його представник наполягали на тому, що на копії довіреності, яка надана державним нотаріусом Сальніковою З.В. (а.с. 58), не поставлена гербова печатка та відсутній підпис нотаріуса, реєстраційний номер. Разом з тим, як вірно вказано у рішенні суду, на цій ксерокопії міститься і підпис нотаріуса, і гербова печатка, і реєстраційний номер, але їх слабко видно. Крім того, у судовому засіданні судом було оглянуто оригінал вказаної довіреності, на яких чітко видно підпис нотаріуса, гербову печатку та реєстраційний номер, а тому суд обгрунтовано вважав доводи позивача та його представника такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідачами надано ксерокопію цієї ж довіреності, на якій містяться і підпис нотаріуса, і гербова печатка, і реєстраційний номер (а.с. 96).

Крім того, відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, довіреність від 11 березня 2015 року від імені ОСОБА_5 зареєстрована у реєстрі нотаріальних дій за № 5-494 (а.с. 97).

Згідно п.1 глави 3 Розділу І Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії.

У відповідності до п.1 глави 4 Розділу І вказаного Порядку, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Згідно вказаного Порядку, державним нотаріусом Сальніковою З.В. після встановлення особи ОСОБА_5 було проведено з ним бесіду щодо оформлення довіреності та роз`яснено наслідки вчинення нотаріальної дії. Нотаріусом було встановлено здатність ОСОБА_5 усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волевиявлення щодо вчинення нотаріальної дії.

П.6 глави 3 Розділу І Порядку у разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноруч підписати правочин і заяву або інший документ, підписує інша фізична особа, нотаріусам встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

Судом вірно встановлено, що у зв`язку з похилим віком та хворобою ОСОБА_5 (тремтіння рук) за його дорученням, в його присутності та в присутності державного нотаріуса текст довіреності було підписано ОСОБА_8 . Крім того, у зв`язку з хворобою ОСОБА_5 за його дорученням довіреність складено та посвідчено вдома за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно п.4 глави 4 Розділу І Порядку, дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей, за винятком довіреностей, які посвідчено або видано за кордоном компетентними органами іноземних держав, за умовами їх легалізації уповноваженими органами. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса. На момент укладення договору дарування ОСОБА_5 довіреність не скасував.

Згідно п.6 глави 9 Розділу І Порядку, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Як пояснила державний нотаріус Сальнікова З.В. у судовому засіданні суду першої інстанції, текст не був прочитана вголос, оскільки довіритель ОСОБА_5 не мав вади зору, у нього лише тремтіли руки, і він особисто прочитав текст довіреності, а тому необхідності читати текст довіреності вголос не було.

Згідно п.2 глави 1 Розділу І Порядку, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу.

Довіреність від імені ОСОБА_5 була посвідчена 11 березня 2015 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В. за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_5 , тобто, в межах нотаріального округу Третьої Одеської державної нотаріальної контори. Крім того, як вірно було встановлено в судовому засіданні судом першої інстанції, ця адреса є місцем проживання і реєстрації відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується її паспортом (а.с. 62, зв.), і разом з ОСОБА_3 проживав її батько ОСОБА_5 .

Зі змісту вказаної довіреності вбачається, що державним нотаріусом Сальніковою З.В. було роз`яснено ОСОБА_5 зміст вказаного правочину та його наслідки із встановлення добровільності волевиявлення ОСОБА_5 на видачу довіреності, усвідомлення значення та дійсності намірів на її укладення, перевірки його дієздатності.

Крім того, в судовому засіданні був оглянутий Реєстр для реєстрації нотаріальних дій (том 1 за 2015 р.), з якого вбачається (сторінки 92-93), що за адресою: АДРЕСА_3 , вчинено нотаріальну дію - посвідчено довіреність від імені ОСОБА_5 , у зв`язку із його хворобою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с.14).

30 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Курганської Л.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 (а.с.15).

У вересні 2016 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 23 березня 2012 року посвідчено заповіт від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 , зареєстрований у реєстрі за № 5-578 (а.с.16). Згодом, позивач дізнався про існування договору дарування від 19 лютого 2016 року, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

Позивачем також подана заява (а.с. 22-24), в якій він просив поновити строк позовної давності для подачі позову про визнання недійсним договору дарування. При цьому посилався на те, що про існування договору дарування дізнався лише на початку квітня 2017 року у Хлібодарській селищній раді Біляївського району Одеської області, а тому вважав, що строк ним пропущений з поважних причин.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем строк позовної давності не пропущений, а тому немає підстав для його поновлення, виходячи з наступного.

Згідно п.5 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про розірвання дарування (ст. 728 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна, давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги не про розірвання договору дарування, а про визнання його недійсним (за якою строк позовної давності становить три роки), строк позовної давності не пропущений, виходячи з чого у суду були відсутні підстави для його поновлення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спірний договір дарування був укладений на підставі нотаріально посвідченої довіреності, з якої вбачається волевиявлення на дарування 46/100 часток житлового будинку ОСОБА_7 , який набув за вищевказаним договором право власності. Крім того, будь-яких порушень з боку державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальнікової З.В. при посвідченні довіреності від 11 березня 2015 року та договору дарування від 19 лютого 2016 року, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що довіреність від 15 березня 2015 року на вичнення дій від імені ОСОБА_5 довірителем ОСОБА_3 , посвідчена державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В. з порушенням вимог цивільного законодавства та Інструкції "Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", а тому повинна бути визнана недійсною, і похідним від цього повинно бути визнання правочину - договору дарування від 19 лютого 2016 року, вчиненого ОСОБА_3 від імені ОСОБА_5 , недійсним.

Колегія суддів приймає до уваги, що при посвідченні довіреності та договору, державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори керувався Порядком вчинення нотаріальний дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 від 22 лютого 2012 року.

При цьому, посилання апелянта та його представника на Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є необгрунтованим, оскільки вказана Інструкція втратила чинність 07 березня 2012 року.

Крім того, представник апелянта в суді апеляційної інстанції посилалась на те, що договір дарування був вчинений поза межами нотаріального округу, в якому працює нотаріус Сальнікова З.В., оскільки адреса здійснення нотаріальної дії ( АДРЕСА_3 ), відноситься до Овідіопольського району Одеської області. Однак, колегія суддів зауважує, що ці обставини не бути підставою позовних вимог, доводи апеляційної скарги також не містять вказаних обставни, суд першої інстанції не надавав їм правової оцінки, а тому вони не можуть бути прийняти судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки, згідно положень ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 20 березня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе