"23" березня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Лях М.Ю., при секретарі Хомінської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеному позовному порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримує заявлені позовні вимоги та просить задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання відповідачі не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення судового розгляду до суду не надходило, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності та відзиву на позовну заяву не подавали.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Згідно з ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права та взаємовідносини між сторонами, відповідачі належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду справи, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності сторін, ухваливши заочне рішення у справі на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, з дотриманням порядку, встановленому главою 11 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до положень статей 15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що 13.09.2016 року приблизно о 21:45 год. в м. Харків, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки Mazda 6, державний номер НОМЕР_2 по вул. Леся Середюка, в районі б. 43А, на перехресті з вул. Дружби Народів, виконуючи поворот ліворуч, при виїзді з перехрещення проїзних частин, виїхав на смугу зустрічного руху, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Nissan Murano, державний номер НОМЕР_1 , який рухався по вул. Леся Середюка в протилежному напряму, у зв`язку з чим автомобілі отримали механічні ушкодження та було заподіяно матеріальну шкоду.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2016 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчинені правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 21.08.2012 року, автомобіль «Nissan Murano», державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 .
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ7157240 транспортний засіб марки «Mazda 6», державний номер НОМЕР_2 був забезпечений в ПрАТ «Європейський Страховий Союз» станом на 13.09.2016 (день ДТП), що підтверджується витягом з офіційного сайту МТСБУ щодо перевірки чинності поліса ОСЦПВВТЗ.
Оскільки автомобіль позивача не був забезпечений на день ДТП, то позивач 14.09.2016 звернувся до страховика ОСОБА_2 - ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з повідомленням про ДТП, яке відбулось 13.09.2016 року за його участі та участі водія автомобіля «Mazda 6», д/н НОМЕР_2 .
15.12.2016 року позивач звертався до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з заявою про виплату страхового відшкодування від 15.12.2016 №78.
21.08.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Центр експертних досліджень «Професіонал» з заявою про проведення оцінки його автомобіля пошкодженого при ДТП 13.09.2016 року.
Відповідно до норм ст.ст. 11,629 Цивільного кодексу України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором.
Нормою ст. 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Статтею 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами.
Згідно зі ст. 636 Цивільного кодексу України передбачено, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.
Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV, ст.ст. 979,980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
За змістом ст. 17 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 981 Цивільного кодексу України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва - поліса.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 19 лютого 2016 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого.
За змістом ст.ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,ст. 9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Згідно зі ст.ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відтак, наведені норми дають право позивачу вимагати виплати саме йому розміру майнової шкоди, завданої внаслідок механічного пошкодження внаслідок ДТП належного йому автомобіля. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.
Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, яка відступила від висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня2015 року у справі № 6-2587цс18.
Щодо обставин даної цивільної справи, то в ході її судового розгляду знайшли своє повне і належне підтвердження заявлені позивачем факти, обов`язкові для встановлення і доведення з метою з`ясування наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (делікту), а саме: настання 13.09.2016 року приблизно о 21:45 год. за адресою: м. Харків, на перехресті вул. Дружби Народів та вул. Леся Сердюка, дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого автомобілю «Nissan Murano», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , завдано механічних пошкоджень, а позивачу - майнової шкоди; вказана дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки Mazda 6, державний номер НОМЕР_2 та виконуючи поворот ліворуч, при виїзді з перехрещення проїзних частин, виїхав на смугу зустрічного руху, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Nissan Murano, державний номер НОМЕР_1 , який рухався по вул. Леся Сердюка в протилежному напряму.
Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність перед третіми особами, а отже і перед позивачем, за шкоду, завдану внаслідок експлуатації автомобіля Mazda 6, державний номер НОМЕР_2 , на час вищевказаної ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення з ПрАТ «Європейський Страховий Союз» суми страхового відшкодування в межах встановленого ліміту відповідальності у розмірі 50 000 грн., враховуючи, що договір був укладений до 19.02.2016 року, і лише після 19.02.2016 Регулятором було встановлено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого (Пункт 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідними змінами від 29.12.2015 № 3470).
Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Визначаючи розмір завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд виходить з наданих письмових доказів, якими визначається вартість відновленого ремонту, з урахуванням характеру виявлених пошкоджень, технічного стану автомобіля та обсягу та вартості відновлювальних робіт автомобіля «Nissan Murano», державний номер НОМЕР_1 .
Окрім цього, у відповідності до п.32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.
Окрім цього, вирішуючи питання про стягнення з відповідача ПрАТ «Європейський Страховий Союз» витрат на проведення експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку у розмірі 1320 грн., суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки вказана виплата не передбачена положеннями ст. 22.1 вищезазначеного Закону, тому що страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку лише оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Враховуючи, що позивач не ставить питання про стягнення вищезазначених витрат з особи, визнаної винною у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди, суд з огляду на положення статті 13 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості вирішувати самостійно вказане питання, у зв`язку з чим заявлені уточнені позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, яку позивач оцінює у 5000 грн., суд приходить до наступного.
Частиною 1статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 1 частини 2 цієї статті моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Частиною 2статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Разом з тим, за результатами судового розгляду позовної заяви ОСОБА_1 з урахуванням наданих уточнень, надавши належну оцінку доводам, якими позивач обґрунтовує завдання йому моральної шкоди, перевіривши наявність доказів в підтвердження заявлених вимог, оцінивши зазначені позивачем вірогідні негативні фактори, на які він посилається за текстом уточненої позовної заяви, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження її завдання, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди слід відмовити за недоведеністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує склад таких витрат, їх підтвердження, приймає до уваги часткове задоволення заявлених позовних вимог за результатом судового розгляду, у зв`язку з чим приходить до висновку про пропорційне стягнення підтверджених судових витрат у відповідності до положень ст.ст. 133,137,141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу.
З приводу заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрати пов`язаних з наданням юридичних послуг у розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг,акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги,оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Разом з тим, звертаючись до суду позивачем не додано договір про надання правової допомоги, у якому визначено умови та порядок цих розрахунків, які обумовлені умовами укладеного договору, які підтверджують наявність волевиявлення сторін з приводу розміру наданих послуг до досягнення між ними згоди з цього питання; не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення вказаних витрат через їх недоведеність.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує склад таких витрат, їх підтвердження, приймає до уваги часткове задоволення заявлених позовних вимог за результатом судового розгляду, у зв`язку з чим приходить до висновку про пропорційне стягнення підтверджених судових витрат у відповідності до положень ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 11, 15, 16, 22, 23, 636, 806, 807, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦПК України, статтями 2, 12, 13, 51, 76-81, 89, 223, 258 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд міста Харкова. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .
Суддя -