Справа № 2-1976/11
Провадження № 4-с/643/9/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді-Майстренко О.М. , за участю секретаря судового засідання Постульга О.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за скаргою за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Трофімової Т.М.,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Трофімової Т.М. та просить суд забезпечити повне, незалежне, неупереджене виконання Рішення Судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 1 червня 2011 року ( справа № 22-ц-10034/11р.), визнати бездіяльність державного виконавця Трофімової Т.М. Московського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, зобов`язати державного виконавця вчинити необхідні виконавчі дії спрямовані на стягнення заборгованості при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1976/11 від 02.04.2012 року , витребувати з Московського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області матеріали виконавчого провадження від 23.05.2012 року за виконавчим листом № 2-1976/11 від 02.04.2012 року виданим Московським районним судом м. Харкова.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2011 року справа 2-1976/11 було частково задоволено позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 01.06.2011 року справа № 22-Ц-10034/11 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2011 року справа № 2-1976/11 було змінено.

Заявником було отримано виконавчий лист , постановою головного державного виконавця Московського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Трофімовою Т.М. було відкрито виконавче провадження 23.05.2012 року за виконавчим листом № 2-1976/11 від 02.04.2012 р. виданим Московським районним судом м. Харкова.

23.10.2013 року Державним виконавцем було вчинено певні дії спрямовані на виконання рішення суду, проте наразі воно виконано не в повному обсязі. А саме не було проведено виділ земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 провести в границях, встановлених по АДРЕСА_1 на відстані 18,71 м від крапки А відрізок довжиною 7.75 м до житлового будинку літ. «А-1» по лінії розподілу житлового будинку літ «А-1»; від крапки Б поворот праворуч відрізок довжиною 4.17 м; поворот праворуч під прямим кутом відрізок довжиною 1.0м; поворот ліворуч відрізок довжиною 2,32 м; поворот праворуч під прямим кутом відрізом довжиною 10,05 м. Також не було влаштовано ОСОБА_2 влаштовано вїзд до 'її частини земельної ділянки з боку АДРЕСА_1 .

Заявник ОСОБА_1 вважає свої права порушеними через невиконання державним виконавцем рішення суду протягом семи років, вважає бездіяльність державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Трофімової Т.М. незаконною і такою, що порушує його права, як стягувача, у зв`язку з чим заявник звернувся до суду з вказаною скаргою .

Заінтересована особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про поважність причин неявки в судове засідання не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надавала.

Представник Московського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області проти скарги заперечувала , вважала вимоги скарги безпідставними та необґрунтованими , просила відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Згідно вимог ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали скарги, матеріали наданого виконавчого провадження , приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушені їх права чи свободи.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини, що виникли між сторонами виконавчого провадження, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах (надалі по тексту Постанова №6 від 07.02.2014) одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст.447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Положеннями ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 статті 31 вказаного Закону встановлено, що копія постанови державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно ч.1 ст. 27 вказаного Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно дост.1 Закону України «Про виконавче провадження» , виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦП К України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу скаржника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Як вбачається з поданої скарги, підставою звернення до суду є оскарження бездіяльності державного виконавця та визнання протиправною бездіяльність державного виконавця в рамках виконавчого провадження, в якому заявник виступав боржником.

Таким чином, суд вважає, що останнім обрано вірний спосіб захисту порушеного права в порядку, передбаченому нормами розділу VII ЦПК України.

З урахуванням вищенаведеного та у відповідності до ч.2 ст.451 ЦПК України, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню .

На підставі викладеного та керуючись Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2,4,5,247,258-260,447,449,451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Трофімової Т.М. частково задовольнити.

Визнати бездіяльність державного виконавця Трофімової Т.М. Московського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області .

Зобов`язати державного виконавця вчинити необхідні виконавчі дії спрямовані на стягнення заборгованості при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1976/11 від 02.04.2012 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повна ухвала не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Майстренко О.М.