Справа № 139/93/20
Провадження № 2/139/20/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2020 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.

з участю секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши в смт Муровані Курилівці у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Як слідує із позову, сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору без номера від 07 грудня 2011 року. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 3990 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач своє зобов`язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту та процентів належним чином не виконує, а тому станом на 01 грудня 2019 року утворилася заборгованість за кредитом на загальну суму 26395 гривень 07 копійок, в тому числі: 9092 гривні 86 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1334 гривні 24 копійки - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 14234 гривні 87 копійок - пеня, 500 гривень - фіксована складова штрафу та 1233 гривні 10 копійок - процентна складова штрафу.

Банк 30 січня 2020 року звернувся до суду з відповідним позовом.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 17 лютого 2020 року судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в с. Дружба Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 54).

Ухвалою від 17 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 55). Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача та прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу було направлено 18.02.2020 та отримано нею (відповідно до інформації Укрпошти) 03 березня 2020 року (а.с. 58).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України).

За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

ПАТ КБ «ПриватБанк» стверджує, що перебуває з ОСОБА_1 у договірних правовідносинах на підставі договору (анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку) без номера від 07 грудня 2011 року, предметом якого є кредит в сумі 3990 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також Банк стверджує, що відповідач своїм підписом у заяві підтвердила, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Дійсно, позивачем доведено, що ОСОБА_1 07 грудня 2011 року підписала анкету-заяву (а.с. 20) про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій зазначені її паспортні дані, контактна інформація та інформація про відсутність її працевлаштування та наявність на утриманні шістьох дітей. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася на сайті Банку www.privatbank.ua. та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

Банк на ствердження своїх позовних вимог надав:

-Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 21),

-Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 22-38),

-три розрахунки заборгованості за вказаним вище Договором (станом на 31.05.2015 (а.с. 7-8), станом на 30.09.2019 (зворот а.с. 8 - зворот а.с. 18), станом на 01.12.2019 (а.с. 19)).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява не містить даних про умови кредитування, про розмір кредиту (лімітного кредиту), про вид карткового рахунку («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», чи «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», чи «Універсальна, contract», чи «Універсальна, gold»), його номер, строк дії, процентну ставку, умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Доданий позивачем до позову витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 22-38) отриманий із іншого сайту, ніж ті Умови і Правила, які зазначені в підписаній відповідачем анкеті-заяві (зворот а.а. 20).

Крім того, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять підпису відповідача.

Суд не погоджується з позицією позивача про те, що при укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки вважає, що в даному випадку цю норму неможливо застосувати до вказаних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 травня 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як належні докази.

Така позиція суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

Також суд вважає за правильне звернути увагу на таку обставину: Як слідує з тексту позовної заяви, Банк надав відповідачу кредит в сумі 3990 гривень, а заборгованість за простроченим тілом кредиту станом на 01.12.2019 складає 9092 гривні 86 копійок. Однак, доказів про виконання своєї частини кредитного договору - видачу ОСОБА_1 кредиту чи то в розмірі 3990 гривень, чи то в розмірі 9092 гривні 86 копійок, - позивач суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільним процесуальним законодавством закріплено принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), а також обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами першою та другою ст. 83ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підставі для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2011 року, оскільки наявність простроченої заборгованості в даному випадку не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.

Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в позові, судові витрати у вигляді сплаченого при подачі позову в суд судового збору позивачу не відшкодовуються.

Керуючись: ст.ст. 526, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263- 265, 268, 275, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» відмовити в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку з його недоведеністю.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено і підписано 23 березня 2020 року.

Суддя:___________