490/6223/19
У Х В А Л А

11.02.2020 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Чулуп О.С., за участю секретаря судового засідання Балдич Х.М.., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Дзержинського районного суду Мінської області Республіки Білорусь про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Дзержинського районного суду Мінської області від 05.02.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області надіслало до Центрального районного суду м. Миколаєва клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Дзержинського районного суду Мінської області Республіки Білорусь від 05.02.2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 8884,80 рублів та державне мито в розмірі 448,22 рубля.

До судового засідання боржник не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений, клопотання про відкладення судового засідання, заперечення проти клопотання не надав.

Відповідно до ч.5 ст. 467 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи та розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснюється.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені в клопотанні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що вимоги клопотання Дзержинського районного суду Мінської області Республіки Білорусь підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду Мінської області Республіки Білорусь від 05.02.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 8884,80 рублів та судовий збір в розмірі 448,22 рубля.

Відповідно до довідок Дзержинського районного суду Мінської області Республіки Білорусь відповідач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином; зазначене вище рішення суду набрало законної сили 01.03.2018 р. та підлягає виконанню; рішення Дзержинського районного суду Мінської області від 05.02.2018 р. на території Республіки Білорусь не виконувалось.

Згідно з ч.1 ст. 464 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Частиною 1 статті 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст.81 Закону України «Про міжнародне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, які виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних справах у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Між Республікою Білорусь і Україною питання надання правової допомоги врегульовані Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яка була підписана від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року, та ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року. Відповідно до ст. 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, проходження процедури визнання та виконання рішення іноземного суду на території України відноситься до компетенції суду. Згідно ст. 54 Конвенції, клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у ст.51 Конвенції (зокрема рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань, рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку) розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинно бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинно бути здійснене примусове виконання.

В п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 грудня 1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, у відповідності до ст.468 ЦПК України, - не встановлено.

Тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що клопотання Дзержинського районного суду Республіки Білорусь про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Дзержинського районного суду Республіки Білорусь від 05.02.2018 р., є таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ч. 8 ст. 467 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Частиною 1 ст. 92 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Таким чином, стягувана з боржника в білоруських рублях сума підлягає перерахунку в гривню за курсом Національного Банку України на день ухвалення рішення суду.

Станом на 05.02.2018 року Національний Банк України встановив офіційний курс національної валюти відносно білоруського рубля 100 грн. за 7,08 руб., відповідно з ОСОБА_1 підлягає стягненню кошти в розмірі 125481,17 грн. . та державне мито в розмірі 6327,73 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право», п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 грудня 1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», нормами Європейської конвенції про визнання та приведення до виконання рішень іноземних арбітражів від 10 червня 1958 року, багатосторонньої угоди «Про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності», ратифікованою 19 грудня 1992 року та підписаною Україною 20 березня 1992 року, Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», ратифікованої 10 листопада 1994 року та підписаної Україною 22 січня 1993 року, ст.462,463,467,468 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання - задоволити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Дзержинського районного суду Мінської області від 05.02.2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 8884 (Вісім тисяч вісімсот вісімдесят чотири) 80 руб., що еквівалентно125481 (Сто двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 17 коп. та державне мито в розмірі 448 (Чотириста сорок вісім) 22 руб. що еквівалентно 6327 (Шість тисяч триста двадцять сім) грн. 73 коп.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя