Справа № 447/359/19 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/2746/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря: Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 червня 2019 року в складі судді Головатого А.П. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановила:

18.02.2019 позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 7496,50 гривень та судових витрат у розмірі 1921,00 гривень.

Вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 15.07.2014 підписала заяву б/н, згідно з якою отримала кредит у розмірі 1000,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач надав ОСОБА_2 кредит, однак, відповідач неналежно виконувала умови кредитного договору, у зв`язку із чим у неї станом на 22.01.2019 виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 7496,50 гривень, з яких: 926,85 гривень - тіло кредиту; 6569,65 гривень - проценти. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , є відповідач. Враховуючи наведене, просив стягнути з відповідачки заборгованість.

Оскаржуваним заочним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 24 червня 2019 року відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з рішенням суду не погоджується, вважає незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Не погоджується з висновком суду про те, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач є спадкоємцем ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_2 згідно своєї заяви від 15.07.2014 отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла, станом на дату смерті її заборгованість перед банком становила 7496,50 грн.

Звертає увагу, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачки, де в якості адреси зазначена АДРЕСА_1 І. Франка.

Покликається на те, що 12.10.2018 позивач направив претензію кредитора до Миколаївської державної нотаріальної контори.

12.10.2018 позивач отримав відповідь Миколаївської державної нотаріальної контори згідно якої спадкоємці померлої ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Вважає, що відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять, зокрема, кредитні зобов`язання померлої ОСОБА_2 , оскільки не відмовилися від спадщини у передбачені строки.

При цьому, відсутність свідоцтва про справо на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Оскільки суд встановив, що у спадкодавця були невиконані боргові зобов`язання, а позивач наполягав на тому, що відповідач прийняла спадщину і повинна відповідати перед кредитором, при цьому зобов`язання були успадковані на рівні з правами, суд не міг відмовити у задоволенні законних і обґрунтованих вимог.

Стверджує, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону, а відповідачка не довела, що спадкового майна немає, або воно є меншою вартістю ніж заявлена сума позивачем.

Просить скасувати заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 червня 2019 року таухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Учасники справи представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідач ОСОБА_1 будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 113,114), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав жодних доказів того, що відповідач є спадкоємцем ОСОБА_2 , клопотань про витребування доказів, не подавав.

Зокрема, на підтвердження обставин спільного проживання разом зі спадкодавцем надано копії паспортів, які не містять інформації про точну адресу проживання спадкодавця на момент смерті, відтак з наданих позивачем доказів не можливо беззаперечно встановити, що відповідач є саме тією особою, яка є належним відповідачем за даним позовом.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що 15.07.2014 року ОСОБА_2 заповнила та підписала анкету-заявку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, згідно з якою відповідачка виявила бажання оформити платіжну карту кредитного ліміту (а.с. 7).

ОСОБА_2 погодилася, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Позичальник підтвердила, що зобов`язується дотримуватись вимог Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їхніми змінами на сайті ПриватБанку.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши кредит у розмірі, встановленому договором, протилежні докази судом не встановлені.

В свою чергу, позивач стверджує, що позичальник не належним чином виконувала свої обов`язки, відтак згідно долученого розрахунку заборгованість за договором №б/н від 15.07.2014 становить 7496,50 гривень, з яких: 926,85 гривень - тіло кредиту; 6569,65 гривень - проценти (а.с. 5-6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 38 років ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 44).

У зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 , позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 21.08.2018 звертався до Миколаївської державної нотаріальної контори з претензією кредитора в порядку ст. 1281 Цивільного кодексу України. Просив повідомити чи заводилася спадкова справа після смерті боржника, включити кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити стосовно заяв про прийняття чи відмову від прийняття спадщини, відомості про осіб, які подали заяву про прийняття спадщини та просив повідомити спадкоємців про наявність заборгованості перед банком у розмірі 7496,50 грн. (а.с. 45-51).

Як вбачається з матеріалів справи позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в межах строку, визначеного ст. 1281 ЦК України, звернувся з претензією у нотаріальну контуру, на підставі власне якої і була заведена спадкова справа № 278/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2

Листом від 17.09.2018 № 1467/02-14 Миколаївська державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про заведення 06.09.2018 спадкової справи № 278/2018 після смерті ОСОБА_2 , на підставі звернення банку (а.с. 52). АТ КБ «ПРИВАТБАНК» запропоновано сплатити квитанції за перевірку інформації із Спадкового реєстру, зокрема щодо наявності заповіту померлої та заведеної спадкової справи, її реєстрацію.

В матеріалах справи наявний лист-претензія АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28.12.2018, який надісланий ОСОБА_1 , як спадкоємцю за законом, у якому останню повідомлено про наявність боргу у ОСОБА_2 за кредитним договором у сумі 7496,50 грн. та зобов`язання його сплатити (а.с. 53).

З матеріалів справи вбачається, що суд викликав в судове засідання відповідача у справі, однак конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви і доданими до неї матеріалами повернувся на адресу суду без вручення, в подальшому відповідачу повторно надсилалась повістка про виклик до суду, яка, як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вручена відповідачці, однак остання у судове засідання не прибула (а.с. 72, 75-76).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК Укораїни).

Об`єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1219 ЦК України, до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що у спірних правовідносинах встановленню та доведенню підлягають обставини щодо наявності спадкового майна та прийняття спадкоємцями спадщини.

Відтак, до правовідносин сторін підлягають застосування положення статті 1282 ЦК України.

Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У Цивільному кодексі України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої.

Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Під час вирішення питання процесуального правонаступництва сторони у справі спадкоємцем померлого спадкодавця суди мають з`ясовувати коло спадкоємців, обсяг матеріального правонаступництва для вирішення спору. При цьому підлягають врахуванню особливості, передбачені правилами статті 1282 ЦК України щодо об`єму успадкованого майна та співмірності вимог кредитора вартості частки в успадкованому майні спадкоємця, який відповідає перед кредитором лише у межах вартості прийнятої спадщини. Спадкоємець успадковує разом з правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 468/2121/14-ц.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач покликається на те, що відповідачка ОСОБА_1 є спадкоємцем позичальника ОСОБА_2 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачки, в яких місцем реєстрації значиться одна адреса.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що докази щодо спільного проживання відповідачки ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем не містять інформації про точну адресу проживання спадкодавця на момент смерті, зокрема зазначено виключно населений пункт с. Демня (а.с. 42 зворот).

Інформації щодо наявності або відсутності чинного заповіту після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріали справи також не містять.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Позивач в суді першої інстанції, як зазначалось вище, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, просив про розгляд справи без участі представника банку, а отже не був позбавлений можливості заявляти клопотання та користуватися іншими процесуальними правами, передбаченими ЦПК України.

Разом з цим, протягом усього часу розгляду справи в суді першої інстанції, позивач не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України, не надав доказів щодо наявності, обсягу та вартості спадкового майна після померлої ОСОБА_2 , клопотань про витребування доказів не заявляв, проте мав можливість звернутися до суду із таким клопотанням.

Відтак, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу та вартості спадкового майна після померлої ОСОБА_2 з метою визначення меж відповідальності спадкоємців останньої за зобов`язаннями померлого боржника перед кредитором.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді апеляційної інстанції, не скористався.

Враховуючи те, що позивач не надав належних та допустимих доказів складу спадкового майна та його вартості для визначення меж відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, відсутні правові підстави для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 березня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк