ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/195/18
Провадження № 22-ц/4820/516/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №677/195/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2019 року (суддя Вознюк В.Р.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 24 грудня 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2017 року виникла заборгованість у розмірі 15324,07 грн, у тому числі: 987,64 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 13130,52 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн - штраф фіксована частина, 705,91 грн - штраф процентна складова.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2019 року в позові відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги, що відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами при підписанні анкети-заяви. Банк збільшував ліміт відповідно до Умов та правил, а ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, про що свідчить виписка по рахунку. Відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, що підтверджується підписаною ним довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», у якій визначена базова процентна ставка за кредитом - 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок і розмір нарахування пені та штрафу за порушення зобов`язань за договором. Сторони при укладенні кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов і він відповідає вимогам закону. Зобов`язання за договором підлягають виконанню, відмова в позові є безпідставною.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що 24 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 300 грн зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 2,5% на місяць. В подальшому кредитний ліміт збільшувався Банком і відповідач фактично користувався кредитним коштами. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

За розрахунком позивача станом на 30 листопада 2017 року заборгованість за договором складає 15324,07 грн, у тому числі: 987,64 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 13130,52 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн - штраф фіксована частина, 705,91 грн - штраф процентна складова.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмову в позові суд мотивував недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачем не доведено отримання кредиту відповідачем, досягнення сторонами згоди щодо умов нарахування процентів і настання відповідальності у вигляді неустойки (штрафу) за порушення зобов`язання. Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вимог Банк надав підписану 24 грудня 2010 року ОСОБА_1 довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с.9), відповідно до якої сторонами погоджена базова процентна ставка за кредитом - 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок і розмір нарахування штрафу за порушення термінів платежів за договором.

Отримання кредитних коштів відповідачем після збільшення кредитного ліміту підтверджується доданою до апеляційної скарги випискою по рахунку (а.с. 106-109).

Наявність заборгованості за кредитом підтверджується розрахунками позивача.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір і підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір і підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Укладеним між сторонами договором визначена процентна ставка за користування кредитними коштами - 2,5% на місяць, відповідальність за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів у вигляді штрафу в розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, заборгованості по процентах за користування кредитними коштами та штрафу. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем.

Отже, ОСОБА_1 був ознайомлений і погодився з наведеними умовами кредитування при укладенні 24 грудня 2010 року договору про надання банківських послуг.

Разом з тим, правильним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою договору, оскільки не підписаний нею.

Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції безпідставно відмовив в позові про стягнення заборгованості за договором. Доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

Укладений між сторонами договір від 24 грудня 2010 року не містить строку повернення кредиту.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із розрахунку Банку, наданого до позовної заяви, вбачається, що заборгованість по процентах з вересня 2014 року нарахована за більшою процентною ставкою ніж передбачено в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду».

Відповідно до письмових пояснень представника позивача, наданих до апеляційного суду, станом на 01 вересня 2014 року заборгованість за тілом кредиту становила 987,65 грн, заборгованість за нарахованими по первинній процентній ставці відсотками - 275,35 грн. За період з вересня 2014 року по 30 листопада 2017 року (дата визначення боргу згідно з позовними вимогами) заборгованість за процентами, що нараховані по первинній процентній ставці, складає 976,12 грн. Загальна заборгованість за процентами, нарахованими відповідно до умов кредитування (2,5% на місяць), складає 1251,47 грн.

У зв`язку з наявністю боргу за тілом кредиту і за процентами більше ніж на 30 днів відповідач відповідно до умов кредитування має нести відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 500 грн (фіксована частина) і 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів.

З огляду на викладене, стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає заборгованість за тілом кредиту - 987,64 грн, проценти за користування кредитом - 1251,47 грн, штраф у розмірі 500 грн (фіксована частина) і 111,96 грн. (процентна складова 5% від заборгованості в сумі 2239,11 грн).

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (18,6%) стягненню з відповідача на користь Банку підлягає судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 819,33 грн. Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ррішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ІК ) заборгованість за тілом кредиту в сумі 987 грн 64 коп (дев`ятсот вісімдесят сім грн 64 коп), проценти за користування кредитом у сумі 1251 грн 47 коп (одна тисяча двісті п`ятдесят одна грн 47 коп), штраф за порушення термінів платежів у сумі 500 грн (п`ятсот грн (фіксована частина) і 111 грн 96 коп (сто одинадцять грн 96 коп (процентна складова)) та судовий збір у сумі 819 грн 33 коп (вісімсот дев`ятнадцять грн 33 коп).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 24 березня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта