Справа №621/2860/19
23 березня 2020 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Шахової В.В..,
за участю секретаря судового засідання - Міненко Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12 143,67 грн. за кредитним договором № б/н від 27.08.2011 та судовий збір. В обгрунтування позову вказав, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 27.08.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк».
«ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також інші витрати відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач зобов`язання за договором не виконав і станом на 29.08.2019 має заборгованість у сумі 12 143 грн. 67 коп., яка складається з наступного: 4519,33 грн. - заборгованість за тілом кредита; 2131,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками; 3601,43 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 836,93 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 554,46 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк».
Представник позивача у судове засідання не з`явився, раніше надав до суду заяву з проханням розгляду справи без його участі. Позов підтримує та не заперечує проти прийняття заочного рішення на підставі наявних у справі документів.
Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи конвертами про направлення відповідачу судової кореспонденції. Причин неявки суду відповідач не повідомив, відзиву на позов не надав.
Оголошення про виклик відповідача розміщено з додержанням вимог, передбачених ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 27.08.2011 з метою отримання кредитної картки заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», а такод довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна».
Матеріали справи містять довідки Банку згідно яких відповідач отримувала кредитні картки згідно підписаної анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк» від 27.08.2011 та кредитним лімітом, який збільшувався до 5000 грн.
Також в матеріалах справи наявний витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який не підписані відповідачем.
З наданого банком розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 станом на 29.08.2019 має заборгованість у розмірі 12 143 грн. 67 коп., яка складається з наступного: 4519,33 грн. - заборгованість за тілом кредита; 2131,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками; 3601,43 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 836,93 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 554,46 грн. - штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі
усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами
законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» зазначена процентна ставка, формула пені за прострочення зобов`язання та штрафи за порушення строків платежів. Проте, у заяві анкеті та у вищенаведеній довідці не визначені умови, процедура та порядок віднесення тіла кредиту до простроченого.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, пеню за прострочене зобов`язання та пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.08.2011, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо визначення умови, процедур та порядоку віднесення тіла кредиту до простроченого та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.
Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (27.08.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про визначення умови, процедури та порядоку віднесення тіла кредиту до простроченого, наданий
банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві та довідці позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Ураховуючи, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, суд дійшов висновку, що його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.08.2011 шляхом підписання анкети-заяви та довідки, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови, за яких тіло кредиту підлягає віднесенню до простроченого.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості у розмірі 2131,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до даного договору, відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, відповідачу видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.
Отже, така складова заборгованості за кредитом як заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 2131,52 грн., яка разом з заборгованістю за поточним тілом кредиту у розмірі 4519,33 грн. перевищує встановлений кредитний ліміт на кредитний картці у розмірі 5000 грн., не ґрунтується нормах права щодо кредитних правовідносин, зокрема, ст. 1049 ЦК України, оскільки на позичальника не може бути покладений обов`язок повернути позикодавцеві грошові кошти (тіло кредиту) у кількості більшій ніж були передані йому останнім.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа,
яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування (щодо простроченого тіла кредиту) та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Як вбачається з довідки Банку ОСОБА_1 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який згодом збільшувався до 5000 грн.
В позові Банк просить стягнути заборгованость по тілу кредиту в розмірі 4519,33 грн., тобто в межах встановленого кредитного ліміту.
У справі відсутні заперечення відповідача щодо факту отримання кредиту в АТ КБ «Приватбанк».
Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4519, 33 грн.
Щодо стягнення штрафів при порушенні строків платежів.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).
Позивачем надано докази наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором у виді заборгованості за тілом кредиту.
Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка підписана відповідачем 27.08.2011 підтверджується право Банку на отримання штрафів при порушенні строків платежу за кредитом у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії.
Проте, стягнення штрафу у розмірі 500 грн. (фіксована частина) суперечить інституту неустойки у виді штрафу, визначеному у частині 2 ст. 549 ЦК України, оскільки штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов`язання.
Таким чином, позовні вимоги Банку про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) є необґрунтованими, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
Натомість вимоги Банку про стягнення штрафу (процентна складова) відповідає вимогам ч.2 ст. 549 ЦК України та ґрунтується на погоджених у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка була підписана відповідачем 27.08.2011, умовах.
Так, згідно вищенаведеної довідки від 27.08.2011, при порушенні строків платежу за кредитом відповідач має сплатити штраф у розмірі 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії.
Судом було підтверджено обґрунтованість вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4519,33 грн. в межах кредитного ліміту, при цьому вимог про стягнення відсотків та комісії Банк не заявляв.
Отже, враховуючи суму заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 4519,33 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 5% від цієї суми складає 225, 97 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь Банку штрафу (процентна складова) у розмірі 225, 97 грн., у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Щодо стягнення 3601,43 грн. нарахованої пені за прострочення зобов`язання та 836,93 грн. нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., суд зазначає наступне.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зважаючи на те, що позивачем, по-перше, заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу (процентна складова), яка підлягає задоволенню, по-друге, штраф (процентна складова) враховує ті ж періоди за які нараховувалась пеня, то з метою дотримання заборони щодо подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, в частині позовних вимог щодо стягнення 3601,43 грн. нарахованої пені за прострочення зобов`язання та 836,93 грн. нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., належить відмовити.
Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості станом на 29.08.2019 у розмірі 4745,30 грн., яка складається з наступного: 4519,33 грн. - заборгованість за тілом кредита; 225,97 грн. - штраф (процентна складова).
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно (39,08%) задоволеним позовним вимогам.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення
повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено та підписано 23.03.2020 року.
відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 )