Справа № 449/135/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. м. Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Савчак А.В.

секретаря Подусівської Л.В.,

розглянувши у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України і за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Перемишляни Львівської області цивільну справу за позовом АТ КТ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

6 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Проси суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 14396.63 грн. за кредитним договором № б/н від 12.05.2015 року та судові витрати у розмірі 2102.00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого е АТ КБ "ПРИВАТБАНК, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 12.05.2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 15.12.2019 року має заборгованість - 14396.63 грн., з яких: 8976.35 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1570,16 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит зі ст.625; 2688.38 грн. - нарахована пеня; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 661.74 грн. - штраф (процентна складова). На обґрунтування позовних вимог представником банку до позову долучено, зокрема: розрахунки заборгованості (за три періоди), копія заяви позичальника, витяги з тарифів банку тощо. В позовній заяві представник позивача також зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення, а також просив призначити справу до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою суду від 07.02.2020 р. справа була призначена до розгляду на 11.03.2020 року в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В судове засідання 11.03.2020 р. представник банку та відповідач не з`явились, хоча були належним чином повідомленні про час і місце судового розгляду. Відзив на позов від відповідача не надходив, хоча позовна заява ним отримана 18.02.2020 р.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до підписаної відповідачем анкети-заяви від 12.05.2015 року, відповідач ОСОБА_1 приєднався до умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. В даній анкеті-заяві, крім даних про самого відповідача (ПІБ, дати народження, контактних даних та реквізитів паспорту), немає жодної інформації про те, якими послугами бажав скористатись відповідач, чи отримав він такі послуги (зокрема: чи отримував він банківську картку і яку саме).

Представником позивача стверджується в позовній заяві, що відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитний рахунок. Зі змісту позовної заяви і долучених копій витягів тарифів обслуговування кредитних карт, суд приходить до висновку, що мова йде про отримання кредиту на кредитну картку «Універсальна». З огляду на це, суд приходить до висновку, що саме на підставі даних тарифів і був проведений розрахунок заборгованості відповідача.

Представником позивача надані суду так звані «Розрахунки заборгованості» станом на 28.05.2015 р., 30.09.2019 р., 15.12.2019р. На думку суду, такі докази по справі складно назвати розрахунками, оскільки, в них відсутні будь-які формули та пояснення (як окремо взятих цифр у відповідних клітинках, так і формули і пояснення щодо цифр зазначених в кожній окремо взятій колонці). Натомість дані документи більше нагадують табличку в якій зрозумілими є лише окремі колонки: дата операції, кількість днів, процентні ставки тощо. Крім того, незрозумілим для суду є «Розрахунок … станом на 28.05.2015 року» відповідно до якого відповідач нібито погашав кредит: 13.05.2015р. на 148, 20.05.2015 р. на 249,84, 26.05.2015р. на 98, 27.05.2015 р. на 88 (ймовірно мається на увазі «гривень»). Який кредит погашав відповідач, якщо в колонках 3-5 стоять нулі (якщо коштів не отримував) суду невідомо.

Суд також звертає увагу на те, що в «Розрахунку… станом на 30.09.2019 р.» суму щомісячних відсотків за користування кредитними коштами (колонка 12) на наступний місяць нібито погашались за рахунок кредитного ліміту (колонка 4). Внаслідок чого до суми коштів які нібито отримав відповідач додавались відсотки за користування кредитом, після чого відсотки нараховувались як на кошти, які отримав (зняв) відповідач, так і на відсотки, які «знімав» з кредитного ліміту сам банк (так звані «відсотки погашені за рахунок кредитного ліміту»). Таким чином, на наступний місяць відсотки за користування кредитними коштами нараховувались вже як на кошти, які отримував клієнт/відповідач, так і на самі відсотки за попередні періоди. Нарахування відсотків на відсотки суперечить положенням ст.ст. 1048, 1054 (які передбачають право банку одержувати проценти «від суми позики»). Як наслідок, з наданого Банком розрахунку не можливо встановити, чи відповідає дійсності сума нарахованих Банком відсотків (згідно ст.625) станом на 15.12.2019р. у розмірі 1570,16 грн. і звідки така сума взагалі взялась. Не кажучи вже про те, що позивачем не заначено про яку «ст.625» йде мова і яким чином вона повинна застосовуватись до даних правовідносин.

В позовній заяві (2 сторінка) представник позивача стверджує, що відповідачу був наданий кредитний ліміт розміром 5000 грн., однак в позовних вимогах (на 6 сторінці) стверджується, що сума заборгованості відповідача за тілом кредиту складає 8976,35 грн. Інформації про збільшення кредитного ліміту в матеріалах справи немає.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо у належній формі сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що не пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити повністю, так як в судовому засіданні не доведено на яких умовах між сторонами було укладено Договір № б/н від 12.05.2015 року, що в свою чергу не дає можливості суду встановити чи має місце порушення відповідачем його умов. Позивач не довів виникнення у відповідача зобов`язань за Договором № б/н від 12.05.2015 року на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги та не надав належних та достовірних доказів на підтвердження укладення між сторонами спірного договору саме на тих умовах, що зазначені в долучених до позовної заяви «Витягах з тарифів…». Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація чи після підписання заяви-анкети відповідач отримував кредитну картку. Якщо отримував, то коли, яку саме і на яких умовах.

Суду не надано жодних доказів того, що відповідач отримував і користувався кредитними коштами, а надані «Розрахунки» не є самі по собі достовірними доказами (ст.79 ЦПК України), які свідчать як про отримання і користування відповідачем кредитними коштами так і про наявність між сторонами кредитних правовідносин.

При цьому суд враховує, що уповноважений представник позивача просить розглянути справу за наявними матеріалами (з яких випливає лише те, що відповідач «теоретично» погодився користуватись послугами банку, однак, невідомо якими, на яких умовах і чи користувався взагалі), а висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст81 ЦПК України).

Судові витрати покласти на позивача у зв`язку із відмовою у позові (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 207, 216, 626, 628, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 2, 13, 19, 77, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Перемишлянський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (отримання повного тексту рішення).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. В. Савчак