Провадження №6/522/310/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Скибінської Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» про відшкодування збитків члена кредитної спілки,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2020 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 3 ст. 433 ЦПК України, неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Дослідивши матеріали справи та доводи заяви, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2012 року задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» та стягнуто на користь ОСОБА_2 суму його внесків по чотирьом депозитним договорам в розмірі 149 210,00 грн., відсотки за користування коштами в розмірі 150 460,70 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 15 280,73 грн., інфляційні в розмірі 39 140,84 грн.

10.09.2012 року ОСОБА_3 отримав виконавчий лист у справі.

Як вбачається з ухвали Господарського суду Одеської області від 22.09.2015 року постановою господарського суду Одеської області від 18.11.2014 року Кредитну спілку «Промислово-фінансова спілка» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.09.2015 року замінено кредитора Кредитної спілки ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 .

У провадженні Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у період з 13.08.2013 року по 05.12.2014 року перебувало виконавче провадження АСВП №40242949 з примусового виконання виконавчого листа №1522/15318/12, виданого Приморським районним судом м. Одеси. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції) виконавче провадження закінчено, а оригінал виконавчого листа спрямований до Господарського суду Одеської області, що вбачається з відповіді Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області від 16.12.2019 року.

ОСОБА_1 зазначила, що постанову та оригінал виконавчого листа не отримувала, що на її думку, є поважною причиною для поновлення строку на його пред`явлення.

Згідно ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом

Відповідно до ч.1 ст.433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст.89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (надалі - Європейського суду) та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити будь-який ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. andOthers v. Bulgaria», заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («OleksandrVolkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що знаючи про судовий процес, учасник справи повинен в розумні інтервали часу вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого йому судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року). Зазначений висновок слід враховувати і при розгляді питання щодо поновлення строків, враховуючи несвоєчасне вчинення учасниками справи тих чи інших процесуальних дій.

Дослідивши наведені ОСОБА_1 доводи на підтвердження поважності причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, судом не встановлено жодних поважних причин, належних та достатніх доказів, які б підтверджували такі причини пропуску встановленого законом процесуального строку, що є підставою для відмови в задоволенні заяви.

Керуючись ст. 4, 12, 76-81, ч.2 ст. 247, 258-259, 260, 261, 263, 268, 353-354, 433 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу у справі за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» про відшкодування збитків члена кредитної спілки відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.Ю. Донцов