2/465/758/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

18.03.2020 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого- судді Кузя ВЯ.

за участі секретаря судового засідання Янковської С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом .

Обґрунтовуючи свої вимоги покликається на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про склад сім"ї виданої ЛКП "Вулецьке" № 867 від 02.04.2018 року, у квартирі зареєстровані, він, позивач , та відповідач ОСОБА_3 . З січня 2016 року відповідач залишив квартиру добровільно та пішов проживати у інше житло, однак із реєстраційного обліку не знявся.

У зв`язку із вищенаведеним звертається до суду із вказаним позовом.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, хоча належним чином викликався у порядку передбаченому ст.ст. 128-130 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22568789 від 24.04.2009 року.

Згідно довідки про склад сім"ї виданої ЛКП "Вулецьке" № 867 від 02.04.2018 року, у квартирі зареєстровані: позивач та відповідач ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст.316,317,319,391 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника жилого будинку, квартири визначеніст.150 Житлового кодексу України та ст. 383 Цивільного кодексу України.

Так, за умовами ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналогічні положення передбачені ст.383 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України,особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_3 у вказаній квартирі підтверджується актами від 04.12.2017 року, від 05.04.2018 року, від 02.04.2018 року, від 05.02.2018 року , складеним працівниками ЛКП «Вулецьке".

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей16,386,391 ЦК України.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік, поважних причин не проживання чи перешкод йому у користуванні таким, судом не встановлено. Отже, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає до задоволення.

Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі наведеного, керуючись статтей 316-317,319,383,391,405 Цивільного кодексу України, ст.150 Житлового кодексу України, статтей 2,10,12,19,128-130,141,247,258-259,263-265,268,280-282,284,289,351-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.

Якщо відповідачу, повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, він має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Роз`яснити, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другійстатті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В. Кузь