ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач- Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року, ухваленого суддею Колочко О.В. у м.Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 24 січня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач, ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 229 515 грн. без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що працював на підприємстві відповідача з 01.11.1993 по 13.11.1998 підземним прохідником шахти імені Леніна тресту «Кривбасшахтобуд» в/о «Кривбасруда» та в період часу з 13.11.1998 по 02.12.2011 підземним прохідником шахти імені Леніна ШБУ ВАТ «Кривбасзалізрудком».

Висновком МСЕК від 30.11.2011 позивачу було встановлено 55% втрати професійної працездатності: 15 % по хронічному обструктивному захворюванню легенів та 40% по радикулопатії, а також 3 групу інвалідності.

У зв`язку із отриманим профзахворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль, загальну слабкість, підвищену втому, головний біль, кашель, біль та обмеження рухів в шийному та попереково-крижовому відділах хребта, в плечових, ліктьових та колінних суглобах. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в дохід держави судовій збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Представник позивача, адвокат Гузєв І.Г., будучи незгодним із визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване судове рішення в частині збільшення розміру моральної шкоди до заявлених у позові вимог сумі 229 515 грн.

Скаржник вважає, що стягнутий судом першої інстанції розмір грошових коштів є недостатнім для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання в результаті, якого ОСОБА_1 у віці 46 років втратив 55% професійної працездатності та йому була встановлена третя група інвалідності. Представник позивача вважає, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував, що у зв`язку з професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, що тривалий та систематичний процесу лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. Вказує, що негативні зміни в житті позивача є довготривалими, курси лікування не надають належного ефекту, усвідомлення чого, завдає позивачу додаткового душевного болю та страждань. Скаржник наголошує на тому, що не в повній мірі врахував той факт, що позивач піддавалася впливу шкідливих факторів виробництва лише під час перебування у трудових відносинах із відповідачем, який систематично не виконував свій обов`язок по створенню нешкідливих умов праці, завдаючи шкоду здоров`ю позивача, що збільшує ступінь вини відповідача.

Відзиви на апеляційну скаргу представника позивача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01.11.1993 по 02.12.2011 працював підземним прохідником на шахті ім. Леніна тресту «Кривбасшахтобуд», який в подальшому було перейменовано в ШБУ Криворізького державного залізорудного комбінату, який в свою чергу в подальшому було реорганізовано в ВАТ та ПАТ «КЗРК». 02.12.2011 був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 52-57).

Відповідно до Акту №28 розслідування хронічного професійного захворювання від 02.11.2011 року встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання радикулопатія С6, С7, С8, і L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кістях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу, остеоартрозу, в поєднанні з пері артрозами, ліктових і колінних суглобів, хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого-другого ст. із зазначенням його причини - робота 24 роки 2 місяців в умовах важкої праці, пилу, параметри яких перевищували норми (а.с. 16-18).

Також, відповідно до пункту 16 вказаного Акту №28 професійне захворювання виникло за обставин праці: з 11.1993р. 11.1998р. в тресті «Кривбасшахтобуд» в/о «Кривбасруда», з 11.1998 по теперішній час в ШБУ ВАТ та ПАТ «Кривбасзалізрудком» підземним прохідником в підземних умовах шахт, які з причин особливостей технологічних процесів, а також внаслідок обмеженості робочого простору, не дозволявших постійно застосовувати засоби малої механізації, характеризувалися важкою фізичною працею, та з причин, мавших місце порушення нормативного провітрювання запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала ГДК. З 01.1987 07.1987 в тресті «Кривбасшахтопроходка» в/о «Кривбасруда» підземними гірником, з 07.1987 10.1993 там же, підземним прохідником виконував роботи в умовах важкої праці та впливу на організм пилу, параметри яких перевищували нормативні (а.с. 16-18).

Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, позивач 30.11.2011 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 55% (по ХОЗЛ 15%, по радикулопатії 40%) внаслідок професійного захворювання, а також третю групу інвалідності безстроково, що підтверджується копією виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА № 072389 (а.с.9).

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово проходив переогляди, і 28.11.2019 йому було встановлено повторно, безстроково 55% втрати професійної працездатності (ХОЗЛ 15%, по радикулопатії 40%), а також третю групу інвалідності, що підтверджується копією виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 078567 (а.с. 13).

Окрім того, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, а саме виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозом: ХОЗЛ, радикулопатія (а.с. 21-51) .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем, зокрема і під час виконання останнім трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених статтями 153, 237-2 КЗпП для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а також частково погоджується із доводами представника позивача ОСОБА_2 щодо заниженого розміру стягнутої моральної шкоди, з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення частково відповідає зазначеним вище нормам закону.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі №1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України таст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XIIдержавна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним на підприємстві відповідача професійним захворюванням.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок тривалої роботи позивача, впродовж 24 років 2 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, з яких 19 років на підприємстві відповідача, таких як вплив на організм пилу, параметри яких перевищували нормативні через недосконалість робочих місць у ОСОБА_1 виникло професійне захворювання внаслідок, якого позивач втратив 55% працездатності з встановленням третьої групи інвалідності, вперше з 30.11.2011 року, та в подальшому з 28.11.2019 останньому безстроково встановлено той же процент втрати працездатності та залишена третя група інвалідності,що свідчить про те, що тривалий та систематичний процес лікування не поліпшує стан здоров`я позивача, а, отже вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, незворотність негативних наслідків, спричинених професійним захворюванням, характер немайнових витрат вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 75 000 грн. до 95 000 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 75 000 грн. до 95 000 грн.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої отриманим професійним захворюванням та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно задоволених позовних вимог, з 768,40 грн. до 950 грн., що становить 1% від суми задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 рокув частині розміру моральної шкоди та судового збору, змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на користь ОСОБА_1 з 75 000 (сімдесяти п`яти тисяч) грн. до 95 000 (дев`яносто п`яти тисяч) грн.

Збільшити розмір судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави з 768,40 грн. до 950 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: