233 № 233/3608/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.

за участю секретаря Аллік Ю.М.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

06 червня 2019 року позивач Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» (далі за тестом ПрАТ «УСК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування в розмірі 20034,50 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 липня 2013 року між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №10715С за умовами якого відповідачка отримала у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки в загальному розмірі 20000,00 грн. строком на 24 місяці з 24.07.2013 по 24.07.2015 включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних.

Між ПрАТ «УСК» та КС «Українська кредитна спілка» було укладено договір добровільного страхування кредитів предметом якого є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів №16 від 01.08.2013. У відповідності із Додатком № 1 до вказаного Договору добровільного страхування кредитів, кредитний договір №10715С від 24.07.2013, укладений між КС «Українська кредитна спілка» та відповідачем, віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем на загальну суму 48200,00 грн. Підпунктом 2.1.1 Договору добровільного страхування кредитів встановлено, що страховим випадком за цим договором по відношенню до конкретного Кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачені укладеним між ними Кредитним договором, внаслідок будь-яких подій («З відповідальністю за усі ризики»). Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо Кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом десяти днів після настання строку сплати третього платежу.

Відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором №10715С від 24.07.2013, належним чином не виконувала, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачувала.

На підставі п.п.4.4.6 Договору добровільного страхування кредитів ПрАТ «УСК» здійснило виплату страхового відшкодування КС «Українська кредитна спілка» в розмірі 20034,50 грн.

Посилаючись на положення ч.1 ст. 993, ч.1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 закону України «Про страхування», позивач вважає, що до нього перейшло право вимоги в порядку регресу на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 20034,50 грн, яку просить стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду відповідь на відзив якому позовні вимоги підтримав повністю, а також заяву у якій просив розгляд справи провести без його участі (а.с.100-101,106).

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала заперечення у наданому відзиві на позовну заяву у якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі, оскільки строк дії кредитного договору, з урахуванням додаткових договорів, закінчився. Просили до заявлених вимог застосувати строк позовної давності і відмовити в їх задоволенні. Крім того зазначили, що сторони договору страхування, а саме КС «Українська кредитна спілка» та ПРАТ «УСК», порушили вимоги п.п.2.1.1,2.1.2,5.1 Договору добровільного страхування кредитів №16 від 01.08.2013 року, в частині негайного повідомлення страховика позивача по справі, про настання страхового випадку. У той же час КС «Українська кредитна спілка» склала акт про настання страхового випадку лише 03.06.2019 року, тобто після спливу 3 років та чотирьох місяців після внесення нею останнього платежу 11.02.2019 року (а.с.71-72).

У відповіді на відзив позивач, посилаючись на правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 по справі № 6-2188цс16, від 05.04.2017 по справі №6-2806цс16 та у постанові Верховного Суду від 20.04.2018 по справі №920/8982/17, зазначив, що право страховика за договором страхування на подання до суду регресного позову про стягнення з винної особи коштів, виплачених страховиком як регресне страхове відшкодування, виникає з моменту сплати такого відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку (а.с.81-82).

З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено та визнається сторонами, що 24 липня 2013 року між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №10715С за умовами якого відповідачка отримала у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки в загальному розмірі 20000,00 грн. строком на 24 місяці з 24.07.2013 по 24.07.2015 включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних (а.с.25). Факт укладення цього договору та факт отримання коштів у вказаній сумі сторону відповідача не оспорюються.

Згідно Додатку №1 до кредитного договору №10715С від 24.07.2013 позичальнику ОСОБА_1 встановлено графік повернення кредиту з встановленням щомісячної фіксованої суми платежу у розмірі 1293,00грн (а.с.26).

Між ПрАТ «УСК» та КС «Українська кредитна спілка» було укладено договір добровільного страхування кредитів предметом якого є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів №16 від 01.08.2013 року (а.с.18-19).

У відповідності до Додатку № 1 до Договору добровільного страхування кредитів №16 від 01.08.2013 року, кредитний договір №10715С від 24.07.2013, укладений між КС «Українська кредитна спілка» та відповідачем, віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем на загальну суму 48200,00 грн (а.с.20).

Відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором №10715С від 24.07.2013 року належним чином не виконувала. Згідно Виписки з рахунку позичальника ОСОБА_1 відповідачці наданий кредит на загальну суму 20000,00 грн, нараховано процентів за користування кредитом 11040,00 грн. Загальна сума, яка підлягала сплаті позичальником за кредитним договором №10715С від 24.07.2013 року, складає 31040,00 грн. Станом на 01.03.2017 року всього погашено позичальником 32322,30 грн, тобто у сумі більшій, ніж визначено вказаним кредитним договором (а.с.17 зворот).

При цьому Кредитна спілка «Українська кредитна спілка», на виконання пункту 5.1 Договору добровільного страхування кредитів №16 від 01.08.2013 року, направила ПрАТ «УСК» заяву від 31 травня 2019 року №2572 про виплату страхового відшкодування в сумі 20034,50 грн внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №10715С від 24.07.2013року (а.с.23).

Згідно з п.п.4.4.5 Договору добровільного страхування кредитів ПрАТ «УСК» зобов`язано протягом 4 робочих днів після отримання від КС «Українська кредитна спілка» заяви і документів, необхідних для встановлення обставин страхового випадку та розміру завданих збитків, прийняти рішення про виплату (або відмову виплати) страхового відшкодування та скласти страховий акт про виплату (або відмову виплати) страхового відшкодування по кредитному договору, а у відповідності до п.п.4.4.6 вказаного Договору, протягом 5 робочих днів після отримання цих документів здійснити виплату страхового відшкодування.

03.06.2019 року на підставі зазначеної заяви за та доданих до неї документів, позивачем складено страховий акт № 176кр про страховий випадок відповідно до заяви про страховий випадок, про проведення страхової виплати у розмірі 20034,50 грн (а.с.33).

Відповідно до п.5.7 Договору добровільного страхування кредитів №16 від 01.08.2013 року до ПрАТ «УСК», яке виплатило страхове відшкодування за цим Договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке КС «Українська кредитна спілка» має до позичальника згідно з умовами кредитного договору.

Згідно з п.5.8 Договору добровільного страхування кредитів №16 від 01.08.2013 року після отримання страхового відшкодування КС «Українська кредитна спілка» за вимогою ПрАТ «УСК» надає йому документи для можливості реалізації права вимоги, яке останній має до позичальника за умовами кредитного договору, та подальшого провадження судових дій, зокрема довідку про сплачене ПрАТ «Українська страхова компанія» страхове відшкодування. Таку довідку від 04.06.2019 року №2581 про отримання страхового відшкодування КС «Українська кредитна спілка» надала позивачу (а.с.22).

У п. п. 23, 27 Постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, Пленум Верховного суду України звернув увагу на наступне:«…розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58,59 ЦПК про належність і допустимість доказів…», «…виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК…».

При цьому суд зазначає, що позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення договірних правовідносин позики між сторонами на підставі договору кредиту та не виконання відповідачем взятих на себе договором грошових зобов`язань, що обумовлює беззаперечне подання суду відповідного оригіналу договору банківського кредиту або ж його належним чином завіреної копії, доказів отримання відповідачем готівки, детальний розрахунок заборгованості із зазначенням періоду оплати, нарахованих та фактично сплачених сум за кожним видом платежу, передбаченому договором, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторони.

Але надані позивачем докази суперечать вищенаведеним вимогам законодавства. Так, із наведених вище розрахунків позивача вбачається, що ніяких підстав у КС «Українська кредитна спілка» для звернення до позивача з приводу виплати страхового відшкодування не було взагалі. Загальна сума, яка підлягала сплаті позичальником за кредитним договором №10715С від 24.07.2013 року, складає 31040,00 грн. Станом на 01.03.2017 року всього погашено позичальником 32322,30 грн, тобто у сумі більшій, ніж визначено вказаним кредитним договором (а.с.17 зворот). Відомості про нарахування відповідачці будь-яких додаткових платежів (підвищених відсотків, неустойки) суду не надані. Таким чином, у позивача не було ніяких підстав у червні 2019 року перераховувати додатково КС «Українська кредитна спілка» 20034,50 грн.

Окремо суд зазначає про невідповідність доданого до позову страхового акту №176кр від 03.06.2019 року вимогам щодо належності та допустимості доказів, оскільки місцем його складання зазначено м. Донецьк, тобто тимчасово окупована територія (а.с.33).

Також суд погоджується із запереченнями відповідачки, наведеними у запереченнях на відповідь на відзив (а.с.108-109).

Так, відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

В той же час, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а для суброгації, відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування», встановлено особливий правовий режим.

Відповідно до статті 27Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Перехід права вимоги страхувальника до страховика в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

Тому, суд, дослідивши матеріали справи, не вбачає підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 20034,50 грн, та зазначає також, що у цьому випадку виникло не право регресу, а суброгація.

Тому суд вважає помилковими доводи позивача про застосування до суброгації у страхових відносинах положень ч.6 ст. 261 ЦК України, згідно якої за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Тобто суд погоджується і з позицією відповідача про те, що позивачем пропущено позовну давність.

Згідно з частиною першою ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

За приписами ст. 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Як встановлено судом, у даній справі днем настання страхового випадку відповідно до п.п.2.1 і 2.1.1., 2.1.2. договору добровільно страхування №16 від 01.08.2013 року, по відношенню до конкретного Кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачені укладеним між ними Кредитним договором, внаслідок будь-яких подій («з відповідальністю за усі ризики»). Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо Кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом десяти днів після настання строку сплати третього платежу або якщо кредитор не одержав обумовлений Кредитним договором останній за графіком платіж протягом 3 днів після настання строку сплати останнього платежу, передбаченого Кредитним договором .

Згідно додатку №1 до кредитного договору №10715С від 24.07.2013 року передбачені щомісячні платежі 22 числа кожного місяця у сумі 1293,00 грн. із строком сплати останнього платежу у термін 22.07.2015 року (а.с.26). Із наданої позивачем виписки з рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідачка протягом з 15.08.2014 року по 15.08.2015 року не робила ніяких платежів. Таким чином, відповідно до п.2.1.1 Договору добровільного страхування кредитів страховий випадок настав як 02.12.2014 року - протягом десяти днів після настання строку сплати третього платежу, так і 25.07.2015 року, тобто через 3 дні після настання строку сплати останнього платежу, передбаченого Кредитним договором.

Отже, за змістом вищенаведених норм, загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг з 03.12.2014 року та з 26.07.2015 року і спливає у відповідні число та місяць останнього року, тобто такі, що відповідають числу та місяцю настання події.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що у цій справі у будь-якому випадку позовна давність сплила у число та місяць останнього третього року - 03.12.2017 року, або 26.07.2015 року .

ПрАТ «УСК» звернулось до суду з позовом 06 червня 2019 року, тобто після спливу позовної давності.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач у відзиві на позов вказує на пропуск позивачем строку позовної давності і на необхідність застосування такого строку.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Однак позивачем не порушувалось питання про пропуск строку позовної давності з поважних причин. Враховуючи, що позов у даній справі подано із спливом позовної давності та позивачем не наведено жодної причини поважності пропуску відповідного строку, суд доходить висновку про відмову у позові у зв`язку із спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 133, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування відмовити у зв`язку із спливом позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя