22-ц/804/963/20
242/5573/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/5573/19

Номер провадження 22-ц/804/963/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Сікора М.М.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство ДТЕК «Донецькобленерго» в особі Селидівського ЦОК

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2019 року, у складі судді Черкова В.Г.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства ДТЕК «Донецькобленерго» в особі Селидівського ЦОК (далі ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго») про скасування боргу, стягнення невірно нарахованої суми, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та споживачем послуг ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго». Під час проведення звірки з відповідачем кількості спожитої та оплаченої електроенергії йому було нарахований борг у розмірі 5,15 грн, з яким він не згоден через те, що сплатив його раніше. Також зазначає, що 16 листопада 2015 року йому було незаконно нарахований борг у розмірі 959,23 грн, а 04 лютого 2016 року - у розмірі 288,20 грн. Він сплатив всю суму боргу, але світло до його квартири було відрізано. Оскільки він залишився з малолітньою дитиною у квартирі, своїми діями відповідач завдав йому моральної шкоди, яку оцінює в 1245,15 грн. Він у повному обсязі сплачує отримані послуги, тому заборгованість була нарахована не правомірно. На підставі викладеного просив скасувати заборгованість у розмірі 5,15 грн, стягнути нараховану суму боргу у розмірі 1245,15 грн, моральну шкоду у розмірі 1245,15 грн та матеріальні збитки у розмірі 1212,30 грн, які спричинені різницею тарифів 2015-2016 та 2019 років. Просив відшкодувати судові витрати.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд неповно дослідив представлені докази та не дав їм належної оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго» просить судове рішення залишити без змін. Відповідач зазначає, що дії підприємства по проведенню нарахування заборгованості за користування електричною енергією є обґрунтованими; позивач добровільно погасив визначені розміри заборгованості в сумі 959,23 грн та 288,20 грн; неправомірних дій відносно ОСОБА_1 допущено не було, а тому висновок суду про відмову у позові про відшкодування матеріальної і моральної шкоди є обґрунтованим.

Представник ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго» до апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином; клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником та споживачем послуг відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором № 1 від 19 листопада 2013 року.

Згідно акту-звірки від 16 листопада 2015 року позивачу було нараховано борг за спожиту електроенергію у розмірі 959,23 грн.

Згідно акту-звірки від 19 серпня 2017 року позивачу було нараховано борг у розмірі 5,15 грн.

Згідно квитанцій від 04 грудня 2015 року та 27 лютого 2016 року ОСОБА_1 сплатив суму заборгованості у розмірі 959,23 грн та 288,20 грн (а.с.5).

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові, суд першої інстанції вважав, що позивачем в судовому засіданні не доведено поза розумним сумнівом, факт вчинення відповідачем неправомірних дій щодо нього, що в свою чергу, завдало йому матеріальної та моральної шкоди; суду не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження факту того, що відповідачем здійснювалося неправомірне нарахування заборгованості по оплаті спожитих послуг за електричною енергією; надані позивачем письмові докази жодним чином не доводять факт протиправних дій з боку відповідача, а лише містять інформацію щодо наявної заборгованості з наданих електричних послуг в певні періоди часу, оплату позивачем послуг з електропостачання.

Повністю погодитися з висновками суду не можна.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо вимог ОСОБА_1 про скасування боргу на суму 5,15 грн.

У відповідності з положеннями ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Звертаючись до суду за захистом порушеного права ОСОБА_1 послався у позовній заяві на те, що 19 серпня 2017 року ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго» йому було надано акт звірки з нарахованим боргом в розмірі 5,15 грн на показання лічильника 122756. Цей борг він ОСОБА_1 оплатив у лютому 2016 року за квитанцією № 139 від 27 лютого 2016 року.

Суд першої інстанції відмовляючи в цій частині позову ОСОБА_1 послався на відсутність факту вчинення відповідачем неправомірних дій щодо позивача, а тому, постановив рішення про відмову у скасуванні боргу на суму 5,15 грн.

З цими висновками апеляційний суд не погоджується.

Так, внаслідок звірки взаєморозрахунку за електроенергію між ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго» та ОСОБА_1 встановлено, що станом на 19 серпня 2017 року за показниками 122756 встановлена наявність дебіторської заборгованості споживача в розмірі 5,15 грн (а.с.5 зв.).

За період з березня 2013 року до грудня 2018 року згідно довідки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що 13 листопада 2015 року проведена оплата за електроенергію в розмірі 45,60 грн за показниками 122751, а 04 грудня 2015 року оплачено 959,23 грн.

10 грудня 2015 року за вказаною адресою проводився обхід працівниками підприємства та зафіксовані показники лічильника 122756 (а.с.54). В подальшому - 12 листопада 2016 року, при обході та перевірці показників були встановлені дані лічильника 122736, а з 12 січня 2017 року до 13 грудня 2018 року знову 122756.

При цьому з 10 грудня 2015 року по 13 грудня 2018 року ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго» самостійно проводило автоматичне нарахування оплати на показники: 02 вересня 2016 року 122793 та 05 січня 2017 року - 122769, а також тричі здійснювало скасування рахунків при перерахунку.

З пояснень позивача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вбачається, що за цей же час, а саме, 26 лютого 2016 року він провів оплату суми заборгованості 288,20 грн за показниками лічильника 122756. Ці обставини підтверджуються відповідною квитанцією та розрахунком, представленим відповідачем (а.с.5,54).

Проаналізувавши надані у справі докази колегія суддів вважає, що ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго» належним чином не довело, що станом на 17 серпня 2017 року за показниками лічильника 122756 ОСОБА_1 мав заборгованість по оплаті за електроенергію в розмірі 5,15 грн, а тому акт звірки від 17 серпня 2017 року відповідає фактичним обставинам, як в частині показників лічильника, так і в частині необхідності оплати заборгованості.

Таким чином, колегія суддів, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінивши представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності дійшла висновку про необгрунтованість рішення суду про відмову у позові ОСОБА_1 про скасування боргу на суму 5,15 грн та необхідності скасування рішення із задоволенням позову в цій частині.

Керуючись положеннями ст.16 ЦК України та обравши відповідний спосіб захисту інтересів споживача, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити вимоги ОСОБА_1 про скасування боргу на 5,15 грн шляхом визнання незаконним та скасування нарахування ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго» в особі Селидівського ЦОК ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 5,15 грн за актом-звірки розрахунків за електроенергію станом на 19 серпня 2017 року з показниками 122756.

Щодо вимог про стягнення невірно нарахованої суми за користування електроенергією у розмірі 1245,15 грн.

За вимогами ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення, крім іншого, є порушення норм процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У відповідності з п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно з рішенням суду, що переглядається ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Рішення суду, в частині відмови у позові про стягнення невірно нарахованої суми за користування електроенергією у розмірі 1245,15 грн, є незаконним, з огляду на таке.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 від 27 вересня 2019 року, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення невірно нарахованої суми за користування електроенергією в сумі 1245,15 грн, нарахованої за адресою АДРЕСА_1 , позивач послався на те, що у червні 2017 року він звертався до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» про стягнення сум переплат за користування електроенергією і суд виніс рішення про відмову у стягненні коштів. При цьому, згідно з актом звірки від 16 листопада 2015 року та повідомлення ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго» від 04 лютого 2016 року, відповідач визначив його заборгованість за користування електричною енергією в розмірі відповідно 959,23 грн та 288,20 грн. Ці суми він оплатив відповідачу, але вважає, що вони підлягають поверненню (а.с.2).

Встановлено, що Краматорським міським судом Донецької області були розглянуті позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення сум переплат за користування електроенергією. Рішенням суду від 08 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16 серпня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» на користь ОСОБА_1 переплату в розмірі 1948,62 грн за користування електроенергією в будинку АДРЕСА_2 .

Зі змісту судового рішення, що набрало законної сили вбачається, що судом досліджувалися обставини нарахування ОСОБА_1 заборгованості за користування електричною енергією в квартирі АДРЕСА_3 в розмірі 959,23 грн та 288,20 грн та зроблено висновок, що дії відповідача по розрахунку заборгованості по вказаній квартирі є правильними.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що дійсно його вимоги щодо неправильного нарахування заборгованості в розмірі 959,23 грн та 288,20 грн розглядалися Краматорським міським судом Донецької області 08 червня 2017 року та у позові йому було відмовлено, але в апеляційному та у касаційному порядку вказане рішення він не оскаржував. Після того, як 17 серпня 2019 року відповідач нарахував йому заборгованість на суму 5,15 грн, він позивач, вирішив знову звернутися до суду про скасування заборгованості.

Отже, дослідивши представлені матеріали справи у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду від 24 грудня 2019 року в частині відмови ОСОБА_1 у позові про стягнення невірно нарахованої суми за користування електроенергією у розмірі 1245,15 грн. підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині, оскільки набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 1245,15 грн та майнової шкоди в розмірі 1212,15 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у позові в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заявнику відмовлено у позові про визнання неправомірними дій ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» щодо нарахування заборгованості, то підстав для відшкодування моральної та матеріальної шкоди немає.

Колегія суддів, незважаючи на задоволені вимоги позивача щодо безпідставного нарахування заборгованості в розмірі 5,15 грн, вважає рішення суду першої інстанції про відмову у позові є правильним, виходячи з наступного.

Згідно ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Оскільки характер позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» не пов`язаний з відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), позовні вимоги в цій частині апеляційний суд визнає безпідставними.

Наведені позивачем негативні обставини його особистого життя не можуть слугувати підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 1245,15 грн, оскільки не знаходяться у прямому причинному зв`язку з діями ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго».

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Розглядаючи позов ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1212,30 грн, як втрачених коштів, апеляційний суд враховує, що у відповідності з вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши позовну заяву ОСОБА_1 щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1212,30 грн, як втраченої суми, колегія суддів вважає, що ці вимоги позивача є недоведеними, а тому у позові слід відмовити за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів.

Щодо судового збору.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами до ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» про скасування заборгованості за постачання електричної енергії та стягнення з відповідача певних сум.

Ці правовідносини регулюються, крім іншого, Законом України «Про захист споживачів».

У пункті 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, тому при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 22 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Між тим, як вбачається зі справи, при зверненні до суду ОСОБА_1 оплатив судовий збір в розмірі 768,40 грн, а при подачі апеляційної скарги 1152,60 грн (а.с.1, 63).

Зважаючи на положення матеріального права та вимоги позивача, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів, ухвалюючи нове рішення, вважає необхідним повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1921 (768,40+1152,60) грн, сплачений за квитанцією № 2 від 11 вересня 2019 року в розмірі 768,40 грн та за квитанцією № 61 від 10 січня 2020 року в розмірі 1152,60 грн.

На підставі ст.ст.141,382 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» в дохід держави в сумі 1921(768,40+1152,60) гривня у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2019 року скасувати повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати нарахування Публічним акціонерним товариством ДТЕК «Донецькобленерго» в особі Селидівського ЦОК Бабічу ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 5 грн 15 коп. за актом-звірки розрахунків за електроенергію станом на 19 серпня 2017 року з показниками 122756.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ДТЕК «Донецькобленерго» в особі Селидівського ЦОК про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1245 грн 15 коп. та відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1212 грн 30 коп. відмовити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ДТЕК «Донецькобленерго» в особі Селидівського ЦОК про стягнення невірно нарахованої суми за користування електричною енергією в розмірі 1245 грн 15 коп. закрити.

Повернути ОСОБА_1 судові витрати понесені у зв`язку з оплатою судового збору в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн, сплачених за квитанцією № 2 від 11 вересня 2019 року в розмірі 768,40 грн та за квитанцією № 61 від 10 січня 2020 року в розмірі 1152,60 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ДТЕК «Донецькобленерго» в особі Селидівського ЦОК () в дохід держави судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 23 березня 2020 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Зайцева

Т.Б. Ткаченко