УХВАЛА

16 березня 2020 року

м. Київ

справа № 466/7116/17

провадження № 61-405ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Ірокс» про визнання майнових прав на майно, повернення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Ірокс» (далі - ПрАТ «Ірокс») про визнання за ним майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , повернення коштів у сумі 59 988грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Ірокс» про визнання майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та повернення коштів у сумі 59 988 грн відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог в частині визнання майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ«Ірокс» про визнання майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 визнано нечинним та закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ«Ірокс» про визнання майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про повернення коштів в сумі 59 988грн залишено без змін.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна ОСОБА_1 , підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, у якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ціна позову у цій справі становить 59 988 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн * 100 = 210 200 грн).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Ураховуючи те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Ірокс» про визнання майнових прав на майно, повернення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель