Провадження № 2-о/219/74/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Кривошапко І.О., представника заінтересованої особи ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бахмуті цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, посилаючись на те, що 22 листопада 2019 року вона звернулася до Бахмутського МВ ГУДМС України в Донецькій області із проханням видати їй паспорт громадянина України, у зв`язку із тим, що нею було втрачено паспорт радянського зразку, а до цього часу паспорт громадянина України нею не було отримано. Проте, відділом їй було рекомендовано звернутися до суду для отримання рішення, яким підтверджується факт її перебування у громадянстві колишнього СРСР та факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Зазначає, що з 23 жовтня 1990 року по 14 березня 1994 року вона працювала на Запорізькому заводі «Радіоприбор», який розташований у м. Запоріжжя. Наразі вказаний завод є ліквідованим. Від встановлення даного факту залежить можливість реалізувати передбачене законом право звернутись до Державної міграційної служби із заявою про встановлення належності заявника до громадянства України відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», а згодом отримати паспорт громадянина України.

Заявник ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву про підтримання вимог заяви та розгляд справи без її участі.

Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Ставрулова М.Е. у судовому засіданні просила ухвалити рішення на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Саранську Республіки Мордовія (а.с. 5).

18 жовтня 1985 року Орджонікідзевським відділом РАЦС м. Запоріжжя було укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , актовий запис № 832. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_3

Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 30 липня 1982 року, на ім`я ОСОБА_3 , з 23 жовтня 1990 року по 14 березня 1994 року ОСОБА_2 працювала на Запорізькому заводі «Радіоприбор», який розташований у м. Запоріжжя Донецької області (а.с. 6-9).

Відповідно до довідки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» № 457 від 12 листопада 2019 року, у ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (у програмі «Акцент») було внесено паспортні дані: НОМЕР_2 , видано ОВД Орджонікідзевського райвиконкому м. Запоріжжя 05 серпня 1986 року (а.с. 10).

Листом Бахмутського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 04 грудня 2019 року у відповідь на заяву ОСОБА_2 щодо документування паспортом громадянина України їй було рекомендовано звернутися до суду для отримання рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року (а.с. 11-12).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом 13 листопада 1991 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення відповідного рішення суду.

Суддя Р.Є. Дубовик