Номер провадження 2/754/50/20
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2020 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Гергель В.А.

за відсутності сторін

розглянувши матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку субрагації,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», діючи через представника Мельника І.В. звернулось до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку субрагації.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

13.11.2014 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМб.000081, предметом страхування якого є автомобіль «Citroen C-Elysee», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

09.11.2015 р. у м. Київ по просп. Визволителів трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Citroen С-Elysee», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (далі - Потерпілий) та автомобіля «ЗАЗ 110557», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (далі - Відповідач).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.05.2016 р. (Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «ЗАЗ 110557». державний реєстраційний номер НОМЕР_2 було застраховано у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», згідно Полісу № АІ/8355353 та Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 019216.

До Позивача звернувся Потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору.

Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату Страхового відшкодування на користь Потерпілого в розмірі 114 990,07 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 37414 від 24.11.2015 р. та № 38626 від 12.01.2016 р.

Позивач звернувся до Страхової Відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування Остання здійснила виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності, а саме: у розмірі 98 06030 грн. На теперішній час залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та сума франшизи, а саме: 16 92937 грн.

Вказано, що на адресу Відповідача 04.10.2018 р. було направлено претензію за вих. № 1138325 щодо виплати суми (різниці) страхового відшкодування. Проте, Відповідач не виконав свої зобов`язання щодо відшкодування різниці між реальними збитками і відновлювальним ремонтом, що призвело до порушення прав Позивача на відшкодування шкоди. Зазначену вимогу було отримано 23.10.2018р. та проігноровано,- та жодних дій спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку з боку Відповідача не було здійснено. Станом на 04.12.2018 р. сума страхового відшкодування Відповідачем не погашена.

Посилаючись на викладені обставини справи, представник позивача просить суд:

1.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму в якості страхового відшкодування у розмірі 16 929,57 грн.

2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» судовий збір у розмірі 1 762.00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Деснянського районного суду від 10 грудня 2018 року прийнято до розгляду справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку субрагації. Визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання по справі.

Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Єлєніним С.М. в порядку статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, поштовою кореспонденцією направлено Відзив на позовну заяву від 24 січня 2019 року, в якому зазначено, що відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо ігнорування Відповідачем відповіді на претензію Позивача, зазначено, що дані твердження не відповідають дійсності, документ від «Інтер-Ріск Україна» від 04.10.2018 року не відповідає жодним вимогам, які б давали підстави вважати його претензією ПАТ «СК «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , про що представником повідомлено «Інтер-Ріск Україна» у відповіді на претензію, яка була надана в місячний строк. Тільки після цього, 06.11.2018 року за вих. №1138325 ПАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулась до ОСОБА_1 з претензією. 29.11.2018 року адвокатом надано відповідь на претензію, про неможливість розгляду заявленої претензії, у зв`язку з відсутністю доказів, що підтверджували обставини, на які заявник посилався в обґрунтування вимог викладених в претензії, а саме надання документів, що підтверджували здійснення виплати ПрАТ «українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суми страхового відшкодування в розмірі 98 060,50 грн. та просив надати такі докази для розгляду до суті.

Щодо необґрунтованості вимог позивача зазначено, що в протоколі огляду транспортного засобу №2366/15-162326 від 13.11.2015 р. зафіксовано: п.19: хомут глушника розірваний; п. 20: глушник зогнутий. Вважає, що наведені пошкодження не доводять необхідність проведення робіт та заміну двох глушників (8827;8829) та утеплювача (8844) на загальну суму 12 911.80 гривень.

Згідно копії наряду-замовлення «АвтоАльянс» № АН074643 рихтувально-малярні роботи (сегмент ІІ) від 31.12.2015 під номерами з 18 по 21 зазначені роботи по ремонту лівої двері на загальну суму 767,55 грн., без урахування ціни матеріалів. Однак копія пошкодження лівої двері не зазначене в протоколі огляду транспортного засобу №2366/15-162326 від 13.11.2015 р. в переліку пошкоджень, і відсутнє на фотографіях аварійного комісара Вважає, що віднесення вартості робіт по ремонту лівої двері до суми страхових витрат є безпідставним і необґрунтованим. Аналіз вартості запасних частин використаних при проведенні ремонтних робіт засвідчує завищення їх ціни. Вказано, що згідно копії наряду-замовлення «АвтоАльянс» № АН074643 рихтувально-малярні роботи (сегмент II) від 31.12.2015 вартість бампера переднього (пункт 26) вказана у даному наряді за ціною 7146,74 грн., при курсі Євро 24,581 грн. З відкритих джерел інформації вартість бамперу код НОМЕР_4 виробництва Франції складає 4321,00грн. при курсі Євро 31,91 грн. Вважає, що вищевказане доводить завищення вартості запчастини - бамперу код виробництва Франції на 2825.74 грн.

Виходячи з вищенаведеного, відповідач вважає, що позивачем необґрунтовано завищений розмір страхового відшкодування на загальну суму 16 505,09 грн., в зв`язку чим позовні вимоги про стягнення з відповідача шкоди в порядку суброгації в розмірі 16929,57 грн. є такими, що не відповідають фактичним обставинам, а отже, є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Представником позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» Мельник І.В.в порядку статті 179 Цивільного процесуального кодексу України, поштовою кореспонденцією направлено Відповідь на Відзив, в яком у зазначено наступне. Щодо ігнорування Відповідачем неодноразового звернення Представником Позивача у досудовому порядку, представник зазначає, що у Претензії щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП від 04.10.2018 р. було чітко вказано, що Товариство з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» реалізує право вимоги «Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» щодо здійснення відшкодування шкоди на підставі Договору доручення № 1 від 05.05.2009 р. До того ж разом із вимогою було надано довіреність від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на О. Ю .Гриневич, яка є підписантом цієї Претензії. Тому стверджувати, що вищезазначений документ не можливо було ідентифікувати, як вимогу від Позивача - ПрАТ «Страхова компанія «Страхова компанія», є, що найменше, недоречно. Звертають увагу суду на те, що і у Претензії про страхове відшкодування від 04.10.2018 р., і у Претензії від 06.11.2018 р. Відповідачу було надано термін для звернення для Представника Позивача для врегулювання цього питання у досудовому порядку, однак він знехтував цією можливістю.

Щодо ненадання доказів погашення частини боргу, повідомлено, що згідно Листа від 17.05.2018 р. Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було сплачено частину боргу у розмірі 98 060,50 грн. Зазначає, що не зрозуміло, яким чином ненадання копії самого платіжного доручення про сплату частини боргу може впливати на небажання погашати різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та сумою, яку оплатила Страхова компанія Відповідача, адже це свідчить лише про зменшення суми, яка підлягає стягненню з Відповідача, а не про збільшення.

Щодо питання з приводу заміни глушника, представник позивача повідомляє, що Акт огляду пошкодженого транспортного засобу «Citroen C-Elysee», державний номерний знак НОМЕР_1 , від 13.11.2015 року було проведено оцінювачем О.М. Лепіска в рамках складання Звіту № PZU/2366/15 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу. Виконавець оцінки ТОВ «ЕАК «Довіра» у своїй діяльності керується Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів. Згідно п. 3.10 Методики заміні підлягають деталі, пошкодження яких не можливо усунути за допомогою ремонту.

Щодо завищення вартості ремонтних робіт, як вважає сторона відповідача зазначено наступне. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ згідно Звіту № PZU/2366/15 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, спричинених пошкодженням транспортного засобу складає 129 225,56 грн. Вказано, що Позивачем було докладено максимум зусиль для того, щоб знайти станцію технічного обслуговування, спеціалісти якої зможуть відремонтувати пошкоджений транспортний засіб на менші кошти. Тому вважають безпідставними намір Представника Відповідача піддати сумніву вартість ремонтних робіт Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоАльянс». До того ж просить прийняти до уваги, що транспортний засіб «Citroen C-Elysee», державний номерний знак НОМЕР_1 , який було пошкоджено внаслідок ДТП, був 2014 року випуску, згідно Свідоцтва про державну реєстрацію цього транспортного засобу.

Посилаючись на викладені доводи в обґрунтування Відповіді на Відзив, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» Мельник І.В., просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Єлєніним С.М. через канцелярію Деснянського районного суду м. Києва подано заперечення на відповідь на Відзив на позовну заяву, в якому вказано, що Відповідач заперечує щодо обставин, які Позивач наводить в вищевказаній відповіді в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень щодо обставин на які посилається Відповідач в своєму відзиві з наступних підстав.

Щодо ігнорування Відповідачем звернень Позивача, акцентовано звертає увагу суду, що Відповідач дійсно отримав листа від «Інтер-Ріск Україна» від 04.10.2018р. до ОСОБА_1 . Вищевказаний документ не відповідав жодним вимогам, які б давали підстави вважати його претензією ПАТ «СК «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , так як до Претензії не було додано належним чином завірених копій документів, що підтверджували б: по-перше, повноваження юридичної особи від імені якої вона заявлена, представляти інтереси іншої юридичної особи; по-друге, повноваження фізичної особи, яка підписала даний документ; по-третє, обставини, якими обґрунтовуються вимоги до ОСОБА_1 .

Щодо недотримання Позивачем засад неприпустимості свавільного втручання у сферу особистого життя людини, а також справедливість, добросовісність та розумності представником відповідача зазначено наступне. Відповідно до інформації, що міститься в Довідці про дорожньо-транспортну пригоду № 82340862 від 09.01.2016 вих. № 41/11/18616 (видана 4 рота 3 батальйону УПСМВС у м. Києві, інспектор з дізнання ОСОБА_7 , картка обліку ДТП складена - ОСОБА_8 ) - зовнішнім оглядом установлено, що легковий автомобіль «Citroen C-Elysee» номерний знак НОМЕР_1 отримав такі механічні пошкодження: бокова права частина, задня ліва частина. Пошкодження зазначені в Довідці про дорожньо-транспортну пригоду № 82340862 від 09.01.2016 вих. № 41/11/18616 не доводять необхідність проведення робіт та заміну двох глушників (8827;8829) та утеплювача (8844) на загальну суму 12 911,80 гривень та ремонт лівої двері на загальну суму 767,55 грн. Вважає, що посилання Позивача на Акт огляду пошкодженого транспортного засобу складеного в рамках складання Звіту № Р2и/2366/15 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженнями транспортного засобу, не спростовує ті фактичні обставини, що при складанні Довідці про дорожньо-транспортну пригоду не зазначено про пошкодження двох глушників та утеплювача, а також про пошкодження бокової лівої частини автомобіля. Вважає, що Відповідь на відзив, також не спростовує фактичні обставини, на які посилається Відповідач в своєму відзиві, а саме те, що порівняльний аналіз відкритих джерел інформації доводить завищення вартості запчастини - бамперу код НОМЕР_4 виробництва Франції на 2825,74 грн.

Виходячи з вищенаведеного, Відповідач вважає, що Позивачем в відповіді на відзив не спростовані заперечення Відповідача щодо заявленого позову з підстав необґрунтовано завищення розміру страхового відшкодування на загальну суму 16 505, 09 грн., в зв`язку з чим, дії Позивача спрямовані на стягнення з Відповідача шкоди в порядку суброгації в розмірі 16 929,57 грн., не відповідають основним засадам цивільного законодавства України щодо неприпустимості свавільного втручання у сферу особистого життя людини, а також справедливість, добросовісність та розумність, та вважає, що є не законними і такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 серпня 2019 року за клопотання представника відповідача, призначено судову автотоварознавчу експертизу в цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку субрагації. Проведення експертизи доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз. Експертів попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Для проведення експертизи в розпорядження експертів надано матеріали справи. Витрати пов`язані з проведенням експертизи покладено на ОСОБА_1 .

16 грудня 2019 року надійшло повідомлення про неможливість надання висновку авто товарознавчої експертизи №27359/19-54, виходячи з наступного.

17.10.2019 після вивчення наявних в матеріалах справи даних, на адресу суду направлено клопотання №27359/19-54, щодо виконання умов, необхідних для вирішення поставленого перед експертом питання, (копії вказаного клопотання, одночасно направлено сторонам по справі разом із рахунком на виконання попередньої оплати за проведення експертизи).

06.11.2019 до КНДІСЕ МЮ України надійшов лист № 1138325. 162326 від 05.11.2019 представника позивача за довіреністю Мельник І. В., в якому зазначалась інформація про відновлення об`єкта дослідження та проведення експертизи по матеріалам справи, а саме, наданим з листом в додатках кольорові цифрові фотографії пошкодженого автомобіля у кількості 101 знімок, у тому числі із зображенням фактичного пробігу КТЗ на дату ДТП 09.11.2015, копія довіреності на представництво позивача

07.11.2019 до КНДІСЕ МЮ України надійшов лист від 24.10.2019 судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_10 , про надання згоди проведення експертизи понад 2 місяців.

19.11.2019 до КНДІСЕ МЮ України надійшов лист № 1138325. 162326 від 05.11.2019 представника позивача за довіреністю Мельник І.В ., в якому зазначалась інформація про відновлення об`єкта дослідження та проведення експертизи по матеріалам справи, а саме, наданим з листом в додатках кольорові цифрові фотографії пошкодженого автомобіля у кількості 101 знімок, у тому числі із зображенням фактичного пробігу КТЗ на дату ДТП 09.11.2015, копія довіреності на представництво позивача.

19.11.2019 на адресу ПАТ «СК «ПЗУ Україна» направлено лист № 16473- 19 з Актом про невідповідність складу матеріалів які надійшли до КНДІСЕ. а саме, відсутністю в додатках кольорові цифрові фотографії пошкодженого автомобіля у кількості 101 знімок, у тому числі із зображенням фактичного пробігу КТЗ на дату ДТП 09.11.2015.

Оскільки, по даний час, умови клопотання № 27359/19-54 від 17.10.2019, не виконані, а саме: необхідну інформацію яка зазначена в клопотанні, та кольорові фотознімки пошкодженого автомобіля відповідно до ст. 72 ЦПК України, експерт Матвеїв Василь Васильович , старший судовий експерт відділу транспортно-товарознавчих досліджень лабораторії автотехнічних, товарознавчих та спеціальних видів досліджень, судовому експерту третього кваліфікаційного класу, який має вищу освіту другого рівня за ступенем магістра, кваліфікацію судового експерта за спеціальностями 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», 12.3 «Оцінка судноплавних засобів», стаж експертної роботи з 2011 року, свідоцтво №105-11, видане ЕКК КНДІСЕ, дійсне до 27.04.2021, свідоцтво №481-16, видане ЕКК КНДІСЕ, дійсне до 27.04.2021 повідомив про неможливість дачі висновку.

Представник позивача до судового засідання 17.02.2020 року не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити та провести розгляд справи за відсутності Позивача Приватного акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Відповідач та його представник у судове засідання 17.02.2020 року не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надано.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, 13 листопада 2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, серія AMd №000081, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника ОСОБА_2 , пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля «Citroen C-Elysee», 2014 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , строк дії договору з 14.11.2014 року до 13.11.2015 року.

Згідно Довідки про дорожньо-транспортну пригоду №82340862, складеної інспектором з дізнання 4 роти 3 батальйону УПС МВС у м. Києві Гжибовським Валерієм Васильовичем, 09 листопада 2015 року о 09:20 год. сталося дорожньо-транспортна пригода (вид ДТП) - зіткнення..

Учасниками дорожньо-транспортної пригоди є: транспортні засоби:

-транспортний засіб, легковий ЗАЗ, 110557 , номерний знак НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_1 ; водій - ОСОБА_1 ;

-транспортний засіб, легковий, Geely, СК номерний знак НОМЕР_7 , що належить ОСОБА_13 ; водій - ОСОБА_13 ;

-транспортний засіб, легковий, Geely, СК номерний знак НОМЕР_8 , що належить ОСОБА_2 ; водій - ОСОБА_14 ;

-транспортний засіб, легковий «Citroen C-Elysee» номерний знак НОМЕР_1 ,що належить ОСОБА_2 ; водій - ОСОБА_2 .

Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення: ОСОБА_1 пункту 13.1 ПДР України (водій незалежно від усіх факторів має дотримуватись безпечної дистанції та інтервалу). За фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП складено адміністративний протокол АП1 952013 за ст. 124 КУпАП.

09 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з заявою про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП - закрито (строк притягнення до адміністративної відповідальності закінчився).

Як вбачається зі змісту постанови, за встановлених фактичних обставин справи, судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України, вчинив правопорушення, що передбачене ст.124 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час розгляду адміністративного матеріалу, а саме: даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, НОМЕР_9 , від 09 листопада 2015 року (а.с.1); схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, письмовими поясненнями учасників ДТП. Обставин, які б спростовували дані, що містяться в матеріалах адміністративної справи, з урахуванням наявних у справі доказів, судом не встановлено, в свою чергу, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, правом подати письмові пояснення (заперечення) по факту скоєння адміністративного правопорушення не скористалась. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП.

Отже, з огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_1 у скоєній дорожньо транспортній пригоді є доведеною.

Згідно матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на дату події була застрахована ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ-8355353 та договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №019216. Ліміт відповідальності на одного Потерпілого , за шкоду заподіяну майну, згідно п.4 Полісу АІ-8355353 становить 50 000,00 грн. страхова сума по Договору №019216 становить 50 000,00 грн.

Як зазначає Позивач, на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснив виплату Страхового відшкодування на користь ОСОБА_15 в розмірі 114 990,07 грн.

Та зазначено, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою про виплату страхового відшкодування, остання здійснила виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності, а саме: у розмірі 98 06030 грн. На теперішній час залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та сума франшизи, а саме: 16 92937 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів) акти, довідки, виписки або витяги з них, належним чином засвідченні їх копії (в тому числі їх електронні копії), що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Згідно ч.1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. За ч.6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Характеризуючи письмові докази як документи, їх властиві такі ознаки: як письмова форма, призначення та характер відомостей, що містяться в них.

Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій корпії, оскільки оригінал документа є єдиним примірником, то судом оригінали документів вимагаються лише для ознайомлення та огляду в судовому засіданні, при цьому в справі залишаються належним чином завірені копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних) копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достовірність означає відповідність інформації, отримуваної із доказу, яка підтверджується шляхом зіставлення отриманої інформації з інших доказів, через порівняння, проведення відповідної експертизи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Достатність доказів являється більш ніж не кількісним, а якісним показником, оскільки значення має та сукупність доказів, яка надає можливість суду шляхом всебічного дослідження правильно вирішити справу. Достатність доказів встановлюється і оцінюється судом на основі матеріалів справи шляхом особистого внутрішнього переконання, що є результатом логіко-процесуальної діяльності судді.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація цього обов`язку відбувається шляхом переконання суду у достовірності наведених фактів. Обов`язок доказування покладається на сторони, у зв`язку з чим відбувається реалізація принципу змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів суду і у доведенні перед судом їх переконливості.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч.1,2 ст. 83 ЦПК України - сторони та інші учасник справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням заяви.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження вартості завданого матеріального збитку, а саме - матеріали справи не містять доказів, яка сума матеріального збитку завдана власнику транспортного засобу «Citroen C-Elysee», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.11.2015 року з вини Відповідача.

Матеріали справи не містять Звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу «Citroen C-Elysee», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач не погоджується з визначеною Позивачем сумою страхового відшкодування у розмірі 114 990,07 грн.

Ухвала суду від 27 серпня 2019 року про призначення у справі судової автотоварознавчу експертизи, не виконана саме з вини Позивача, що стверджується повідомленням експерта Київського науково - дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку авто товарознавчої експертизи №27359/19-54.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно п.п.2, 6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 07.07.1989 р. по справі «Юніон Аліметаріа Сандерс С.А. проти Іспанії», зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Суд вважає, що оскільки позовна заява не обґрунтована належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а припущення позивача про це не можуть бути покладені в основу рішення про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування тому підстав у задоволенні позову немає.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому у задоволенні вимог про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268, 273, 354,355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку субрагації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: