справа № 278/151/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О. за участю секретаря Фурман О.А., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, міськрайонного управління у Житомирському районі та м. Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання незаконним рішення та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, встановлення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась із вимогами, якими просила суд ухвалити рішення про визнання незаконним та скасувати рішення органу місцевого самоврядування про надання відповідачу дозволу на розробку проекту землеустрою та скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на земельну ділянку.

Вимоги позивач обґрунтовувала наступним. Сторони є співвласниками домоволодіння в різних частках. Позивачу належить 67/100 ідеальних частин домоволодіння. Відповідачу, відповідно 33/100. В свою чергу, відповідачу належить 0,1364 га від земельної ділянки закріпленої за домоволодінням загальною площею 0,25 га, а позивачу всього 0,1136 га. Враховуючи обсяги власності домоволодіння, позивач вважає, що має право на більшу частину земельної ділянки необхідної для обслуговування нерухомості на 0,0539 га за рахунок частини площі землі відповідача.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і підстав для переходу розгляду справи іншим чином судом не встановлено. Крім цього, враховуючи введений на території Житомирської області надзвичайний стан нагальності проведення судового засідання у даній справі, суд вважає, не має. Сторони надали усі матеріали, які вважали необхідними для їх освітлення перед судом. Інших не заявлялось. За таких обставин, суд вважає права сторін не обмежувались, а учасники провадження могли належним чином та достатньо отримати доступ до правосуддя в рамках даного провадження.

Відповідач ОСОБА_3 направив відзив на позов, яким заперечував заявлені позивачем вимоги. Свою позицію обґрунтовував наступним. Земельну ділянку у теперішньому розмірі успадкував і жодними діями не порушував прав позивача. Крім цього, зазначив, що якщо позивач добудує деякі приміщення до наявного домоволодіння то його частка у спільному частковому майні збільшиться і, відповідно, вона матиме право на ще більшу частину земель за рахунок власності відповідача. Технічний паспорт на домоволодіння містить виправлення з 1/3 на 67/100, що може відчити про не коректність визначення часток домоволодіння, а отже і про хибність позиції позивача тощо, продовжується у запереченні відповідача.

Відповідач головне управління держгеокадастру у Житомирській області направило відзив, яким зазначило, що не може бути відповідачем у даній справі, адже жодних прав позивача не порушувало (а.с.89-107).

Сільська рада відзив на позов не подавала.

Відповідь на відзив, а так само як і заперечення сторони не направляли.

Проаналізував надані суду матеріали, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Позивач є громадянкою України, отримувала код платника податків (а.с.7,8) та при зверненні до суду сплатила судового збору в загальному розмірі 2 538,81 гривень (1 691,70 а.с.1 + 847,11) (а.с.70).

1 лютого 1996 року виготовлений технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний документ не містить відміток щодо фактичного користування даним об`єктом нерухомості його співвласниками (а.с.11-13).

22 листопада 1996 року позивач, за договором дарування, набула у власність 67/100 житлового будинку АДРЕСА_1 від ОСОБА_4 . Останній мав у власності таку саму частину об`єкту нерухомості на підставі договору купівлі-продажу укладеного в 1996 році (а.с.9).

19 травня 2005 року позивач зареєструвала права власності на подаровану частку у спільному частковому майні (а.с.10).

У 2015 році виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель комунальної власності ОСОБА_5 загальною площею 0,3270 га в тому числі 0,2058 га для будівництва та 0,1212 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами, відповідно :02:002:0453 та :02:002:0454. Проект містить рішення органу місцевого самоврядування від 15 травня 2015 року про надання дозволу ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність (а.с.22-30).

1 жовтня 2015 року ОСОБА_3 зареєстрував права власності на земельну ділянку площею 0,2058 га з цільовим призначенням для будівництва за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:002:0453. Суміжним землекористувачем, серед інших, зазначено позивача (а.с.18-20).

6 жовтня 2016 року ОСОБА_3 отримав у спадщину 33/100 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Житловий будинок, частина якого успадкована ОСОБА_3 має загальну площу 130,9 кв.м. загальної площі і 70,2 кв.м. житлової (а.с.16,17,85-87).

15 липня 2019 року позивач зверталась до органу місцевого самоврядування із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки внатурі (на місцевості). 26 вересня 2019 року така заява сільською радою була задоволена (а.с.14,15).

3 грудня 2019 року ОСОБА_3 отримав у спадщину від батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0453, площею 0,2058 га, з цільовим призначенням для будівництва за адресою АДРЕСА_1 (а.с.84).

28 грудня 2019 року на замовлення позивача виготовлено висновок експертного дослідження № 448/19, яким зазначено, що фактичний порядок землекористування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 не відповідає ідеальним часткам співвласників в будинковолодінні, а саме у позивача земельна ділянка менша на 0,0539 га за рахунок збільшення на таку ж площу земельної ділянки у відповідача ОСОБА_3 (а.с.35-59).

Відповідач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання у спірному будинку з 5 вересня 2017 року та отримував код платника податків (а.с.64,80-81).

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено наступне. Так, розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Проаналізував фактичні обставини справи у контексті згадуваного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Твердження позивача про закріплення за домоволодінням, що за адресою АДРЕСА_1 земельної ділянки загальною площею 0,25 га, суд вважає хибним та таким, яке не підтверджено жодними доказами. Наведений раніше у даному рішенні та вичерпний перелік матеріалів наданих сторонами не свідчить про те, що за вказаною адресою існувало земель з цільовим призначенням для будівництва у загальному розмірі 0,25 га, що б надавало на теперішній час право ставити питання про обсяг землекористування відповідно до розміру часток співвласників домоволодіння. Інших доказів суду не подавалось, як і не ставилось питання про додаткову потребу витребувати або забезпечувати судом нових матеріалів.

Так само, не надано суду доказів і того, що попередні за сторін фізичних осіб власники домоволодіння не перерозподіляли землекористування.

Нічим не підтверджена версія позивача, щодо вказівки органу місцевого самоврядування про орієнтовний розмір земельної ділянки в обсязі 0,125 га, що має бути за позивачем не є доказом закріплення площі земель за даним домоволодінням.

Звідси, зазначений раніше висновок експертизи, не приймається судом до уваги як доказ, який підтверджує доводи позивача.

Крім цього, позивачем не надано і судом не досліджено характеристику і дату створення приміщень та будівель домоволодіння, що в свою чергу може впливати на обсяг часток теперішніх співвласників у їх спільній сумісній власності.

Приймаючи рішення у даній справі, суд вважає хибними доводи відповідача про не вірність розміру часток відображених у технічному паспорту позивача як 67/100 адже саме такий обсяг власності належав попередньому власникові і був набутий у власність позивачем.

Так само, суд вважає не вірним матеріали надані позивачем у частині дати набуття прав власності позивачем на земельну ділянку та містяться на а.с.18-20 про те, що відповідач ОСОБА_3 набув у власність спірну земельну ділянку 1 жовтня 2015 року, адже дану власність отримано ним у спадщину лише у 2019 році.

Відсутність виділу внатурі часток домоволодіння сторін тільки підкреслює правильність зроблених висновків судом, щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Враховуючи результати вирішення спору не має підстав для перерозподілу судових витрат понесених позивачем. Дані правовідносини врегульовані ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення виготовлене 20 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Грубіян