Провадження №2/760/554/20
Справа №761/4843/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі - Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авер-ТЕХ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15.06.2015 року між ТОВ «Авер-ТЕХ» та відповідачем був укладений договір безпроцентної позики №2, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в сумі 53000,00 грн.

Відповідачем частково було повернуто позику, а саме в сумі 32500,00 грн.

13.06.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 згідно умов якої на день укладання угоди заборгованість відповідача становила 24000,00 грн. Після цього, відповідачем також сплачено суму у розмірі 3500,00 грн.

Відповідно до п. 4.3 договору безпроцентної позики №2 від 15.06.2015 року, у випадку припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем до моменту повернення всієї суми позики, наданої відповідачу відповідно до умов, сума неповерненого залишку підлягає обов`язковому поверненню відповідачем в день звільнення шляхом внесення коштів в касу позивача.

13.06.2018 року відповідача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін і разом з тим, сума неповернутого залишку склала 20500,00 грн.

Згідно додаткової угоди №1 наступний платіж у розмірі не менше 2000,00 грн., повинен був бути здійснений відповідачем у строк до 15.07.2018 року.

У зв`язку із пропуском чергових строків сплати позивач надіслав відповідачу вимогу від 19.09.2018 року про повернення всієї суми позики.

Сума позики повернута не була.

З урахуванням викладеного позивач просив стягнути заборгованість в сумі 20500,00 грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1871,65 грн. та 3% річних в сумі 628,86 грн.

Крім того, п. 5.4 договору безпроцентної позики №2 від 15.06.2015 року передбачено, що при простроченні повернення позики позичальник сплачує штраф у розмірі 1% від неповернутої суми позики за кожен день прострочення повернення позики, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача штраф в сумі 70110,00 грн.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2019 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25.07.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

13.09.2019 року позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог.

У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 15.06.2015 року між ТОВ «Авер-ТЕХ» та ОСОБА_1 був укладений договір безпроцентної позики №2 відповідно до якого, позивач взяв на себе зобов`язання передати у власність відповідача грошові кошти на безпроцентній основі в розмірі, установленому договором, а відповідач зобов`язалась повернути позику у визначений договором строк.

Відповідно до п. 2.1 договору безпроцентної позики №2 від 15.06.2015 року сума позики складає 53000,00 грн. На виконання договору позивач передав відповідачу вищезазначену суму. Відповідачем частково було повернуто суму позики, а саме в розмірі 32500,00 грн.

13.06.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1, згідно умов якої на день укладання угоди заборгованість відповідача становила 24000,00 грн. Після цього відповідачем було сплачено 3500,00 грн.

Пунктом 4.3 договору безпроцентної позики №2 від 15.06.2015 року було передбачено, що у випадку припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем до моменту повернення всієї суми позики, наданої відповідачу відповідно до умов договору, сума неповерненого залишку підлягає обов`язковому поверненню відповідачем в день звільнення шляхом внесення коштів в касу позивача.

13.06.2018 року відповідача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, і разом з тим, сума неповернутого залишку склала 20500,00 грн.

Згідно додаткової угоди №1 від 13.06.2018 року наступний платіж у розмірі не менше 2000,00 грн. повинен був бути здійснений відповідачем у строк до 15.07.2018 року.

У зв`язку з пропуском чергових строків оплати позивач надіслав відповідачу вимогу від 19.09.2018 року за вих. №219 в якій на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимагав повернення всієї суми позики.

Відповідачем вказана вимога була залишена без уваги.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Встановлено, що відповідач зобов`язання щодо повернення позики не виконав, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка складається з суми позики 20500,00 грн., та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, п. 5.4 договору безпроцентної позики №2 визначено, що при прострочені повернення позики позичальник сплачує штраф у розмірі 1% від неповерненої суми позики за кожен день прострочення повернення позики.

Згідно розрахунку наданого позивачем, штраф за період з 20.09.2018 року по 28.08.2019 року становить 70110,00 грн.

Вказаний розрахунок є вірним, відповідачем його не спростовано, а тому може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті.

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф в сумі 70110,00 грн.

Позивач також просив стягнути інфляційні втрати у розмірі 1871,65 грн. та 3% річних в сумі 628,86 грн., на що слід зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, інфляційні втрати складають 1871,65 грн. та 3% річних в сумі 628,86 грн.

Вказаний розрахунок є вірним, сторонами у справі не оспорювався, а тому він може бути прийнятим судом до уваги.

У зв`язку з тим, що відповідач не повернула у встановлені договором строки суму позики позивачу, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авер-ТЕХ» інфляційні втрати в сумі 1871,65 грн. та 3% річних в сумі 628,86 грн.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави суми сплаченого судового збору 1921,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 550, 589, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , відома адреса проживання: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авер-ТЕХ», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Пимоненка, 13 Ж заборгованість за договором безпроцентної позики №2 від 15.06.2015 року в сумі 20500,00 грн., штраф в сумі 70110,00 грн., інфляційні втрати в сумі 1871,65 грн. та 3% річних в сумі 628,86 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , відома адреса проживання: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя