Справа № 510/968/14-ц
Провадження № 2/510/27/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.20 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Сорокіна К.В.

-при секретарі Іванової Н.С.

-за участю представника відповідача адвоката Шум О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості у розмірі 18 634,71 грн. за кредитним договором № 6251 від 19.07.2007 р. та договорами поруки № 6251 від 19.07.2007 р. про отримання кредиту у розмірі 15 000 грн., з оплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 22 % річних з терміном остаточного погашення не пізніше 19.07.2010 р.

В ході розгляду представник позивача зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідачів 12 693, 93 грн., справу просив розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Шум О.О. (ордер серії ОД № 213238 від 07.11.2017 р.) просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на висновок, викладений у постанові Великої Палати ВСУ від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц та на постанову Великої Палати ВСУ від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12. Також представник відповідача просив розглянути справу у відсутності представника позивача, оскільки в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також відповідь на відзив.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача посилається на висновок ВСУ у постанові від 23.09.2015 р. у справі 6-1206цс15, який зводиться до того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій та процентів, передбачених умовами договору.

Заслухавши думку представника відповідача, за наявності клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутності та відповіді на відзив, суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутності представника позивача.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: кредитний договір № 6251 від 19.07.2007 р., укладений між Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 ; договір поруки № 6251 до кредитного договору № 6251 від 19.07.2007 р., укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Державний ощадний банк України»; договір поруки № 6251 до кредитного договору № 6251 від 19.07.2007 р., укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Державний ощадний банк України»; розрахунок часткової заборгованості за договором № 6251 від 19.07.2007 р. станом на 22.05.2014 р.; розрахунок загальної заборгованості за договором № 6251 від 19.07.2007 р. станом на 22.05.2014 р.; розрахунок пені за несвоєчасну сплату процентів за користуванням кредитом за договором № 6251 від 19.07.2007 р. станом на 22.05.2014 р. за період з 01.08.2007 р. по 22.05.2014 р.; розрахунок пені за несвоєчасне погашення кредиту за договором № 6251 від 19.07.2007 р. станом на 22.05.2014 р. за період з 01.08.2007 р. по 22.05.2014 р.; розрахунок пені за несвоєчасну сплату комісійної винагороди за супроводження кредиту № 6251 від 19.07.2007 р. станом на 22.05.2014 р. за період з 01.08.2007 р. по 22.05.2014 р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 03.03.2011 р.; розрахунок часткової заборгованості за договором № 6251 від 19.07.2007 р. станом на 01.07.2015 р.; розрахунок нарахованих процентів за користуванням кредитом за договором № 6251 від 19.07.2007 р. станом на 01.07.2015 р. за період з 19.07.2007 р. по 01.07.2015 р.; розрахунок пені за несвоєчасну сплату процентів за користуванням кредитом за договором № 6251 від 19.07.2007 р. станом на 01.07.2015 р. за період з 01.08.2007 р. по 01.07.2015 р.; розрахунок пені за несвоєчасне погашення кредиту за договором № 6251 від 19.07.2007 р. станом на 01.07.2015 р. за період з 01.08.2007 р. по 01.07.2015 р.; розрахунок пені за несвоєчасну сплату комісійної винагороди за супроводження кредиту № 6251 від 19.07.2007 р. станом на 01.07.2015 р. за період з 01.08.2007 р. по 01.07.2015 р.; розрахунок сум інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом.

Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що позивач АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитними зобов`язаннями в розмірі 12693,93 грн., та стягнути з них В рівних частинах судовий збір у сумі 243,60 грн. зазначивши, що 19.07.2007 р. між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6251 на суму 15 000 грн., з оплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 22 % річних з терміном остаточного погашення не пізніше 19.07.2010 р.. У забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 6251 між банком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 6251 від 19.07.2007 р.

У зв`язку із тим, що відповідач ОСОБА_1 (позичальник) не виконав умови договору, тобто своєчасно не повернув позивачеві (кредитору) встановлену суму кредитних коштів та не сплатив відсотки за користування ними, а також винагороду банку, у нього склалася заборгованість за кредитними зобов`язаннями у розмірі 20525,37 грн., яку було стягнуто з відповідачів за рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 03.03.2011 р..

У позовній заяві зазначено, що оскільки кредитний договір не було розірвано, а рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитом, то з моменту ухвалення рішення виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 01.07.2015 р. становить 12693,93 грн. та складається з: прострочених процентів за користування кредитом 7177,75 грн.; простроченої комісійної винагороди 300 грн.; пені за прострочений основний борг по кредиту 1517,59 грн.; пені за прострочені проценти за користування кредитом 3041,43 грн.; пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту 258,57 грн.; суми інфляційних витрат з прострочення відсотків 398,59 грн.. Сума заборгованості відповідачами у добровільному порядку досі не погашена. Заподіяння відповідачами матеріальних збитків та їх невідшкодування негативно впливає на фінансову діяльність кредитної установи, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду із даним позовом.

Представник відповідача, в свою чергу заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на висновки у Постанову Великої Палати ВСУ від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц, оскільки банк вже звертався з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6251 від 19.07.2007 р., по якому ухвалено рішення від 03.03.2011 р.. Представник відповідача зазначив, що кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. В обргнутування заперечень посилався на постанову Великої Палати ВСУ від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 та на постанову ВСУ від 16.01.2018 р. у справі № 305/1133/15-ц.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, заслухавши заперечення представника відповідача, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити.

03.03.2011 р. Ренійським районним судом Одеської області винесено рішення про стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором та договорами поруки № 6251 від 19.07.2007 р. у сумі 20 525,37 грн. Рішення суду про стягнення заборгованості набрало законної сили, оскаржено відповідачами не було.

Своєю постановою від 04.07.2018 р. по справі № 310/11534/13-ц Велика Палата ВСУ відступила від правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23.09.2015 р. у справі № 6-1206цс15, на яку посилається представник позивача у відповіді на відзив.

З урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати, з зв`язку з чим суд при розгляді данної справи враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 310/11534/13-ц.

Згідно висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 12693,93 грн. є безпідставними та неправомірними, у зв`язку з чим у їх задоволенні необхідно відмовити.

У відповідності із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України у задоволені вимог про стягнення з відповідачів судового збору слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 625 ЦК, ПостановА Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12; постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: К.В. Сорокін