Справа № 183/4550/18
№ 2/183/254/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про:

- визнання недійсним договору доручення № 03/15 від 02.03.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

представник позивача ОСОБА_5 ,

представника третьої особи Іванова М.М.,-

в с т а н о в и в :

01 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області с позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просив визнати недійсним договір-доручення № 03/15 від 02.03.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 , з одного боку, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з іншого боку.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що напочатку 2015 року, за попередньою домовленістю з відповідачами про передачу гр-ці ОСОБА_4 коштів в сумі 4759614,00 рос.рублів та 1600.00 доларів США, був попередньо укладений договір доручення за № 03/15 від 02.03.2015 року, за умовами якого позивач надає доручення ОСОБА_2 на передачу зазначених коштів гр. ОСОБА_4 на території України. У зв`язку з тим, що текст проекту договору наданий відповідачами не відповідав його волевиявленню, позивач 10.03.2015 року при зустрічі з ОСОБА_2 надав свій проект договору доручення, який був підписаний ним. В цей же день він передав ОСОБА_2 означені кошти, про що остання надала відповідну розписку. Протягом тривалого часу відповідачі так і не надали підписаного усіма сторонами договору доручення за № 03/15 від 02.03.2015 року, у зв`язку з чим позивач вимагав повернути передані ним кошти. В середині 2017 року позивачеві стало відомо, що протягом 2015-2016р.р. ОСОБА_2 перерахувала надані ним кошти гр. ОСОБА_4 , також йому стало відомо, що кошти передані на підставі договору, який він не підписував, тобто проект договору в його первісній редакції за № 03/15 від 02.03.2015 року. У зв`язку з тим, що він не укладав такого договору (саме в такій редакції), не підписував його, письмових доручень відповідачам на перерахування коштів не надавав - відповідно до вимог ст.ст. 202. 207, 215 ЦК України - просить суд визнати недійсним договір доручення № 03/15 від 02.03.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з іншого боку.

Представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Алексєєвим А.Є. подано заяву про визнання відповідачем ОСОБА_2 позову.

Відповідачем ОСОБА_3 подано заяву про визнання ним позову ОСОБА_1

01 серпня 2018 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 06 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху та наданий строк для усунення недоліків.

04 вересня 2018 року на виконання ухвали суду позивачем наданий позов з усунутими недоліками.

Ухвалою суду від 08 листопада 2018 року відкрите загальне позовне провадження у справі.

22 листопада 2018 року у зв`язку із закінченням повноважень судді Майної Г.Є., згідно розпорядження за № 824 від 22.11.18 проведений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначений головуючим суддею - суддя Сорока О.В.

10 липня 2019 року у підготовчому засіданні ухвалою суду залучено в якості третьої особи - ОСОБА_4 .

31 жовтня 2019 року у підготовчому засіданні представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Алексєєвим О.Є. подано до суду заяву про визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , відповідачем ОСОБА_3 такожподано до суду заяву про визнання позову відповідачем.

31 жовтня 2019 року ухвалою суду визначено явку позивача - обов`язковою.

22 січня 2020 року закінчене підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та, посилаючись на ті ж підстави, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Алексеєв О.Є. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав. В останні два судових засіданні ні відповідачі ОСОБА_2 , а ні її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав. В останні два судових засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи - ОСОБА_7 в судовому засіданні вважав позовні вимоги позивача незаконними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що відповідачі на виконання домовленості між ними та позивачем передали обумовлену суму коштів ОСОБА_4 . Права позивача ніким не порушені.

Суд, заслухавши осіб, що беруть участь у справі, а також докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності та достовірності, дійшов до наступних висновків.

Обставини, встановлені судом.

На початку 2015 року ОСОБА_1 домовився з відповідачами, що вони за договором доручення за рахунок довірителя перерахують гр. ОСОБА_4 кошти в сумі 4759614,00 рос.рублів та 1600.00 доларів США.

02 березня 2015 року ОСОБА_2 передала на виконання домовленостей ОСОБА_1 договір 03/15 з підписами повірених - ОСОБА_8 та ОСОБА_9

10 березня 2015 року ОСОБА_1 , не погодившись з проектом договору доручення, наданим йому ОСОБА_2 за 03/15 від 02.03.2015 року з підписами повірених - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не підписавши його повернув ОСОБА_10 .

Також 10 березня 2015 року позивач передав ОСОБА_10 свій проект договору доручення за № 03/15 від 02.03.2015 року, а також передав їй кошти в сумі 4759614,00 рос.рублів та 1600.00 доларів США, які відповідачі повинні були перерахувати гр. ОСОБА_4 на території України (а.с. 7-10).

Договір доручення 03/25 від 02 березня 2015 року, складений ОСОБА_1 та з його підписом, як довірителя, відповідачами не був наданий йому з їхніми підписами, як повірених.

Відповідачі протягом 2015-2016р.р. перерахували кошти у сумі 4759614,00 рос.рублів та 1600.00 доларів США гр. ОСОБА_4 на території України (а.с. 4-34а).

До позову також додатна копія договору доручення за № 03/15 від 02 березня 2015 року з підписами ОСОБА_1 , як довірителя, та ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , як повірених (а.с. 6).

Згідно висновку експертного дослідження за № 27/1.1/22 від 18.07.2018 року, складеного судовим експертом Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України Дробот О.А. за зверненням адвоката Маркіна О.О., «Підпис від імені « ОСОБА_11 » у графі «Доверитель» документу: «Договора поручения № 03/15 от 02 марта 2915г.» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.» (а.с. 35-40).

Позивач просить визнати недійсним договір доручення 02/03 від 02 березня 2015 року (а.с. № 6) на підставі вимог ст.ст. 202, 203, 207, 215 ЦК України у зв`язку з тим, що ним такий договір не укладався, від його не підписував, розпоряджень щодо перерахування коштів гр. ОСОБА_4 за цим договором не надавав.

За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Отже, правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

За змістом частини першої статті 215 ЦК України, статей 229-233 ЦК України недійсність вчинених правочинів, визначається тоді, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України).

Загальні вимоги до письмової форми правочину встановлені у статті 207 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до вимог ст. 1000 ЦК України - за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Отже, метою договору доручення є здійснення повіреним прав довірителя, набуття, зміна і припинення для нього прав та обов`язків шляхом здійснення угод, тому повірений має діяти в тих межах, які встановлені довірителем відповідно до змісту наданого йому доручення.

Відповідно до частини першої статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Вчинення юридичних дій, які чітко не визначені в договорі доручення, навіть, якщо вони спрямовані на досягнення кінцевої мети, задля якої укладено такий договір, і не охоплюються змістом договору доручення, можуть створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки довірителя тільки за умови їх схвалення останнім.

Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. При цьому, договір доручення може бути укладений як в усній, так і в письмовій формі. Форма цього договору залежить від ціни правочину, який повірений уповноважений вчинити від імені довірителя, а також від умов, передбачених ст.ст.205-209 ЦК України.

Звертаючись з позовом про визнання договору доручення недійсним, як на підставу позову, позивач посилався на те, що він не мав волевиявлення на укладення оспореного ним договору доручення від його імені на перерахування відповідачами коштів гр. ОСОБА_4 та не підписував його.

Обов`язок доказування невідповідності підпису позивача на оспорюваному договорі процесуальний закон покладає на позивача, а тому саме він зобов`язаний це доводити, зокрема в спосіб, визначений ним та законом, шляхом проведення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 760/10691/18.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, установлених цим кодексом.

Відповідно до висновку експертного дослідження за № 27/1.1/22 від 18.07.2018 року, складеного судовим експертом Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України Дробот О.А. за зверненням адвоката Маркіна О.О., «Підпис від імені « ОСОБА_11 » у графі «Доверитель» документу: «Договор поручения № 03/15 от 02 марта 2015г.» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.» (а.с. 35-40).

Згідно зі статтею 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідачі, кожен окремо, визнали позов ОСОБА_1 , результати експертного дослідження не оспорювали.

З огляду на викладене, висновок експертного дослідження є належним та допустимим доказом відповідно до статей 77, 78 ЦПК України.

А тому в судовому засіданні встановлено, що позивач договір, копія якого містить в матеріалах справи на арк. 6, не укладав.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, провадження № 14-499цс19, викладено правовий висновок, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Судом встановлено, що договір доручення за № 03/15 від 02 березня 2015 року, копія якого містить на арк. 6 позивач не підписував.

Між тим, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, як визнання правочину недійсним, не є належним способом захисту прав та інтересів, установленим законом, не може бути розцінений судом, як такий, що не був укладений, тобто такий, що не відбувся.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України cудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі, викладеного, керуючисьст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про визнання недійсним договору доручення № 03/15 від 02.03.2015 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В.Сорока.