Справа № 510/2361/19
Провадження № 2/510/353/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Тєрєщенко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу без її участі.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , діючий від імені та в інтересах позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія домової книги; копія заяви від 30.08.2019р. позивача про прийняття спадщини після смерті матері; копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія свідоцтва про шлюб батьків позивача; копія договору від 08.08.1960 р. про надання ОСОБА_4 у безстрокове користування земельної ділянки для житлового будівництва; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 06.09.2019р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копія опису інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 ; копія зведеного оціночного акту на домоволодіння; копія генерального плану на домоволодіння; копія оціночного акту №1 на домоволодіння; копія поповерхового плану будинку; копія журналу зовнішніх замірів будинку; копії ескізу та абрису будинку; копія рахунку-таксировки, проведеної за технічним обстеженням будинку; протокол опитування ОСОБА_2 ; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.09.2019р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідачка являється їхньою донькою.

За життя ОСОБА_4 належало наступне майно: на підставі договору житлової забудови від 08.08.1960р. - житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

На випадок смерті ОСОБА_4 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 були : дружина ОСОБА_5 та діти - сторони у справі (син та донька) та син ОСОБА_6 (який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.).

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 жодний із спадкоємців за прийняттям спадщини до нотаріуса із заявою не звертався. Не зважаючи на це, вдова померлого - ОСОБА_5 прийняла спадщину на житловий будинок в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, понесла витрати на поховання, виконала поминальні обряди.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. За життя вона належним їй майном не розпорядилася, заповіту не склала. Також за життя ОСОБА_5 не оформила своє право на спадщину після смерті чоловіка, свідоцтво про прийняття спадщини не отримала.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне їй майно. Спадкоємцями після її смерті були її діти - сторони у справі та син ОСОБА_6 .

Позивач у передбачений законом строк (30.08.2019р.) звернувся за прийняттям спадщини після смерті матері, своєчасно подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. ОСОБА_6 та ОСОБА_2 за прийняттям спадщини не зверталися, фактично її також не прийняли. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

При зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок, про що 11.09.2019р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивач надати не може у зв`язку із тим, що на час смерті його батька вимоги діючого законодавства не передбачали обов`язкової державної реєстрації нерухомості у реєстрі прав власності на нерухоме майно (у той час діяло інше законодавство), без оформлення відповідних документів на нерухомість також прожила і матір позивача, після її смерті отримати свідоцтво про право власності на належний їй спадковий будинок неможливо.

Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів - у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину.

На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця.

Отже, після смерті батьків це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Згідно даних протоколу опитування ОСОБА_2 , ні вона, ні її брат ОСОБА_6 (що нині є померлим) за прийняттями спадщини із заявами не зверталися, фактично спадщину не прийняли також, сама вона на спадщину не претендує.

Таким чином, матір позивача прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , а позивач прийняв спадщину: в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої ОСОБА_5 , і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка її не прийняла та на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець помер у 2003р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р.

Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_4 за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, матір позивача - ОСОБА_5 , як спадкоємиця першої черги за законом, після смерті чоловіка прийняла її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті чоловіка в порядку ч.1 ст. 549 ЦК УРСР.

У 2019р. ОСОБА_5 померла.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом.

Після смерті ОСОБА_5 (матері) позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як зазначив позивач, після смерті батьків у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач також не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину юридично (після смерті матері), оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по своєчасній подачі заяви про прийняття спадщини, фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих та технічних документів на нерухомість, організація догляду за житловим будинком, розпорядження щодо його цільового використовування тощо).

Таким чином, позивач прийняв спадщину за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки він своєчасно подав заяву про її прийняття, не заявив про відмову від спадщини.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст.1269 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 (який складається в цілому з: житлового будинку літ. А. загальною площею 44,6 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м., підсобною площею 18,9 кв.м.; прибудови літ. а; тамбуру літ. а1; літньої кухні літ. Б; вбиральні літ. Г; огорожі № 2, 5 -8; споруди № 9, 10),

що належав ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , але рахується оформленим за документацією за ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник