ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/214/19 Номер провадження 22-ц/814/883/20Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

23 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі судді-доповідача Чумак О.В. вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 квітня 2019 року, ухвалене суддею Гудковим С.В., повний текст рішення складено 22.04.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Територіальна громада в осіб Лубенської міської ради про відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

22 квітня 2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області ухвалено заочне рішення, яке в апеляційному порядку оскаржено відповідачем ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на вказане заочне рішення подана через місцевий суд 07.02.2020 р.

Одночасно в апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохає поновити строк на апеляційне оскарження заочного рішення як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що апеляційна скарга подана ним після отримання копії ухвали Полтавського апеляційного суду від 20.01.2020 року, якою було повернуто його та ОСОБА_2 апеляційні скарги на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.12.2019 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд даного заочного рішення.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21.02.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 квітня 2019 року залишено без руху з наданням строку протягом десяти днів з дня вручення ухвали на звернення до суду апеляційної інстанції з заявою з наведенням інших підстав для поновлення строку.

При постановленні вказаної ухвали апеляційний суд послався на те, що ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2019 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку та стягнення моральної шкоди залишено без задоволення.

Роз`яснено відповідачу ОСОБА_1 , що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Повний текст ухвали складено 23 грудня 2019 року.

Судом зазначено, що згідно з ч. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Враховуючи вищенаведене, право у відповідача ОСОБА_1 на оскарження заочного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 квітня 2019 року виникло з дати постановлення вищевказаної ухвали. Тоді як апеляційна скарга на заочне рішення подана відповідачем 07.02.2020 року, з пропуском строку на апеляційне оскарження, а наведені ним підстави для поновлення строку є неповажними, оскільки в ухвалі Лубенського міськрайонного суду від 21 грудня 2019 року судом чітко роз`яснено відповідачу ОСОБА_1 порядок і строк оскарження заочного рішення.

Копію вказаної ухвали відповідач ОСОБА_1 отримав 05.03.2020 року під підпис, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке зареєстровано апеляційним судом 13.03.2020 р.

17.03.2020 року на виконання вимог ухвали Полтавського апеляційного суду від 21.02.2020 року від ОСОБА_1 надійшла уточнена апеляційна скарга на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 квітня 2019 року, в якій відповідачем наведено аналогічні доводи, викладені в поданій 07.02.2020 року апеляційній скарзі (а.с. 218-219) та доповнено її обґрунтуванням підстав пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення.

Так, апелянт прохає поновити пропущений строк на апеляційне оскарження заочного рішення Лубенського міськрайонного суду від 22.04.2019 року, посилаючись на необізнаність з юридичною практикою та відсутність юридичної освіти, у зв`язку з чим спочатку ним було подано у межах строку на апеляційне оскарження заяву про скасування ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.12.2019 року. Проте він помилився порядком оскарження.

Також вказує, що апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу на вказану ухвалу, роз`яснив порядок оскарження заочного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, тому він 07.02.2020 року подав апеляційну скаргу, яка відповідає вимогам чинного законодавства та поставив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Тоді як апеляційний суд залишив апеляційну скаргу без руху.

Посилання відповідача в уточненнях до апеляційної скарги на необізнаність з юридичною практикою та відсутність юридичної освіти, а також помилка в порядку оскарження не можуть бути прийняті до уваги апеляційного суду як поважні підстави пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення, оскільки в ухвалі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.12.2019 року про залишення без задоволення заяви відповідача про перегляд заочного рішення чітко роз`яснено ОСОБА_1 порядок і строк оскарження заочного рішення (а.с.156). На що відповідач не звернув увагу та подав апеляційну скаргу на ухвалу, яка не підлягає оскарженню, тим самим пропустивши строк на оскарження заочного рішення.

Крім цього, ухвала місцевого суду від 21.12.2019 року була проголошена у присутності представника відповідача Лисенка А.Ф. , який є адвокатом та має вищу юридичну освіту (а.с. 152, 154). Тому відповідач ОСОБА_1 мав можливість отримати від свого представника належну юридичну консультацію щодо змісту постановленої районним судом ухвали, з`ясувати, чи підлягає вона оскарженню, а також дізнатися порядок і строк оскарження заочного рішення. Доказів протилежного відповідачем апеляційному суду не надано.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Право на справедливий суд - це право особи, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п.п. 51, 52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п. 61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Принцип правової визначеності передбачає, що сторони не мають ставити питання про перегляд рішення, яке набрало законної сили, лише з метою досягнути нового слухання справи (Желтяков проти України, заява № 4994/04, 9 червня 2011 р., п. 43).

Як вказав Європейський суд у справі Пономарьов проти України, цей принцип зокрема порушується в разі відсутності поваги до процесуальних строків (Пономарьов проти України, заява № 3236/03, 3 квітня 2008, п. 40-41).

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має на увазі одним з основоположних аспектів верховенства права принцип правової визначеності, зокрема дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення (рішення у справі «Устименко проти України» (case of Ustimenko v. Ukraine), Заява № 32053/13, від 29 січня 2016 року).

Українське національне законодавство дійсно не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для оскарження з рішення до вищестоящого суду. Однак така свобода розсуду не може бути необмежена.

Як наголосив Європейський Суд з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року «право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Суд зазначає, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, … таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності точно так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. …» (п. 40, 41 мотивувальної частини зазначеного рішення).

У справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів… Судова система, в якій існує можливість неодноразового скасування остаточного судового рішення, як це було встановлено у цій справі, не відповідає, як така, принципу правової певності, який становить один з основних елементів верховенства права в сенсі статті 6 § 1 Конвенції» (пункт 72, 77 мотивувальної частини рішення від 06.11.2002).

Таким чином, перегляд будь-якої справи, наприклад, через 10 років після набрання чинності рішенням суду унеможливлює справедливий та об`єктивний процес.

Відмова у відкритті апеляційного чи касаційного провадження у такому випадку є єдиним вірним та справедливим вирішенням спірної ситуації.

Враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства, фактичні обставини справи, а також практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що наведені відповідачем підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення від 22.04.2019 року є неповажними, у зв`язку з чим у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 квітня 2019 року необхідно відмовити у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 квітня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Полтавського апеляційного суду О. В. Чумак