РІШЕННЯ

Іменем України

19.03.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 з господарчими будівлями та спорудами, зокрема гараж літ. К, гараж літ. М.

Протягом 2,5 років з моменту смерті попередньої власниці ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 гаражем літ. М користувався - ОСОБА_2 . Позивач дозволив відповідачу тимчасово користуватись його власністю через те, що ОСОБА_2 та його дружина звернулися до матері позивача ОСОБА_4 з проханням дозволити їм деякий час безоплатно користуватись гаражем, так як мали на той час складні життєві обставини. Навесні 2017 року позивачу знадобився гараж, який, є його приватною власністю, та він звернувся до відповідача з проханням звільнити гараж. Проте, відповідач категорично відмовився це робити та почав стверджувати, що це його гараж, він його будував та має намір користуватись ним завжди. 04 липня 2017 року були здійснені дії щодо знищення та крадіжки майна позивача. Відповідач та ще кілька осіб намагалися розібрати гараж та вивезти його у невідомому напрямку. При цьому вони зняли та вивезли металеві ворота з гаражу. Стосовно цього факту Aмур-Нижньодніпровським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції було відкрито кримінальне провадження №0001423, правова кваліфікація ч. 1 ст. 185 КК України. Але 30.11.2018р. кримінальне провадження було закрито з посиланням на наявність цивільно-правових відносин між сторонами, які підлягають вирішенню в судовому порядку.

Відповідач гаражні ворота позивачу не повернув, у зв`язку із чим позивач оцінює матеріальну шкоду, яку завдав своїми діями відповідач, в розмірі 15725,00 гривень - кошти, які має витратити позивач на виготовлення та установку нових воріт.

Крім того, відсутність воріт на гаражі уже майже два з половиною роки не дозволяє розпоряджатися позивачу своєю власністю, зокрема, здавати гараж в оренду та отримувати прибуток. Орендна плата щодо подібного об`єкту нерухомості у Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра, на підставі наданого ріелторською компанією AH «SWEETHOME» зрівняльного аналізу сум вартості оренди нежитлової нерухомості складає у середньому 1175,00 грн. на місяць. Тобто позивач протягом всього часу, починаючи з червня 2017 року, в результаті протиправних дій відповідача не отримав дохід у загальній сумі 1175,00 х 30 = 35250,00 грн. Таким чином позивач оцінює загальну суму матеріальної шкоди, яку завдав йому відповідач та яка підлягає відшкодуванню - 50975,00 грн.

Як зазначає позивач, внаслідок дій відповідача він поніс суттєву моральну шкоду, через порушення його права власності відповідачем він притягнутий до суду, тобто під сумління поставлена його честь та гідність, є пошкодженою і репутація як військового, що давав присягу на вірність Батьківщині, та і захищає кордони України у АТО. Така ситуація склалася тільки через те, що позивач свого часу мав доброзичливі якості характеру, та дозволив відповідачу безкоштовно користуватись своєю приватною власністю. Моральну шкоду оцінює у сумі 50000,00 грн., які також просить стягнути з відповідача на його користь.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 з господарчими будівлями та спорудами, зокрема гаражами літ. К, літ. М.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

У ст.ст. 80, 81 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач у позові посилається на протиправні дії відповідача, а саме демонтаж металевих воріт з гаражу літ. М. за адресою: АДРЕСА_1 . За встановлення воріт ним було сплачено ПП «Харченко» 15725,00 грн., на підтвердження чого позивачем надано товарний чек № 32 від 05.06.2017 року.

У ст. 1166 ЦК України зазначено, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,

відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Однак, вивчивши матеріали справи, судом не встановлена дійсність факту спричинення відповідачем позивачу матеріальної шкоди шляхом демонтажу металевих воріт з гаражу літ. М., оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач вчинив вказані дії.

Позивач, як на правове обґрунтування свого позову, посилається на вимоги ст.. 22 ЦК України, де зазначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Проте позивач не довів суду належними та допустимими доказами розмір таких збитків та факт їх спричинення.

Стосовно вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 9 вказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки вина відповідача у вчиненні протиправних дій відносно позивача не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи, позивач не довів обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, суд вважає, що вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. також задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12,81,133,141,263-265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 22, 23,1166 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.В. Руденко