Справа № 361/7123/19
Провадження № 2/361/996/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

12 березня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Лопатинській С.А., розглянувши в судовому засіданні в м. Броварах цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

Позивач просить стягнути з відповідачів на його користь 80 743,50грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 5000,00грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати, мотивуючи тим, що 15.08.2019 відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «SEAT TOLEDO», н.з. НОМЕР_1 в місті Бровари Київської області по вул. О.Онікієнка, 18, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21154», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу, який по інерції здійснив зіткнення з автомобілем марки «HYUNDAI IX 35», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, вартість відновлювального ремонту від даних пошкоджень визначено в сумі 79243,50грн., вартість проведення автотехнічної експертизи визначена в сумі 1500грн. Матеріальні збитки позивачу жодним страховиком не відшкодовувались, через відсутність на момент виникнення ДТП у відповідача договору про страхування цивільно-правової відповідальності позивач просить шкоду стягнути з водія, що є винуватцем ДТП.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просить його задовольнити, у разі неявки відповідача просив ухвалити заочне рішення.

Відповідач повторно не з?явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його місця проживання, відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки.

Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України.

З наданих позивачем доказів встановлено:

Постановою Броварського районного суду Київської області від 30.09.2019р. у справі № 361/6046/19 відповідача ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого с. 124 КУпАП, а саме в тому, що він, керуючи автомобілем «SEAT TOLEDO», д.н.з. НОМЕР_1 в місті Бровари Київської області по вул. О.Онікієнка, 18, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21154», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , який по інерції здійснив зіткнення з автомобілем марки «HYUNDAI IX 35», н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 , та накладено на нього адміністративне стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіль "ВАЗ21154", д.н.з. НОМЕР_2 зареєстрований на праві власності за позивачем ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно Звіту № 71/95.08.19 від 29.08.2019р. про оцінку вартості матеріального збитку вартість відновлювального ремонту КТЗ становить79243,50грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 7195 від 29.08.2019р. вартість ремонту пошкодженого автомобіля склала 79243,50грн.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: п.1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу , якою передбачено одної з підстав виникнення зобов`язання: заподіяння шкоди (деліктне/позадоговірне зобов`язання).

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені постановою у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, не підлягають повторному встановленню при розгляді справи між тими самим сторонами. Також не підлягає доказуванню вина особи, яка вже встановлена постановою у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, відповідач, як особа, яка своїми протиправними діями завдала шкоди позивачу, зобов`язаний відшкодувати завдану ним шкоду у повному розмірі, якщо не доведе, що шкоду завдано не з його вини.

У даному випадку судовим рішенням (постановою про притягнення до адмін..відповідальності за ст.124 КУпАП) встановлено вину відповідача в ДТП і, відповідно, заподіяння шкоди майну позивача внаслідок неправомірним (винних) дій. Таким чином, відповідач є відповідальним за шкоду, завдану його протиправними діями. Підстав для звільнення відповідача від відповідальності у даному випадку нема.

Згідно ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч.3 - збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно приписів ст. 1166 та ст.1192 ЦК України потерпілий має право на повне відшкодування завданої йому шкоди внаслідок протиправних дій особи. зокрема, має право на відшкодування шкоди, визначеної в розмірі вартості необхідного для відновлення пошкодженого майна ремонту.

При чому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між такими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише у випадку , якщо він доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Натомість обов`язок доказувати відсутність підстав для покладення відповідальності по відшкодуванню шкоди закон покладає на її завдавача.

З наданих доказів встановлено факт ДТП і пошкодження майна позивача (автомобіля);

встановлено належність пошкодженого майна позивачу, який є власником майна;

встановлено, що заподіювачем шкоди (особою, що пошкодила майно позивача) є водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем «SEAT TOLEDO», н.з. НОМЕР_1 , - внаслідок зіткнення з яким пошкоджено автомобіль, належний позивачу;

в судовому порядку встановлено вину водія ОСОБА_2 в даній ДТП (протиправність його дій) і відповідно його вину (протиправність) в заподіянні матеріальної шкоди позивачу.

Розмір шкоди встановлений належними доказами, відповідачем не оспорений.

Таким чином, за приписами п.1 ч.1 ст.1188 ЦК та ч.1 ст.1166 ЦК України , сукупність яких має застосовуватись до спірних правовідносин, що виникли з заподіяння шкоди між двома джерелами підвищеної небезпеки, - у позивача виникло право вимагати повного відшкодування завданої йому шкоди, а у заподіювача шкоди виникло делікатне зобов`язання по її відшкодуванню.

Оскільки володільцем джерела підвищеної небезпеки і безпосереднім заподіювачем шкоди був водій ОСОБА_2 , який на законній підставі керував транспортним засобом, то зобов`язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди виникло безпосередньо у нього як у заподіювача шкоди і володільця джерела підвищеної небезпеки на час ДТП, в якій заподіяно шкоду.

Судом встановлено що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, принаймні відповідач не довів протилежного, не подав відзиву, в якому висловив би свою незгоду з розміром заподіяної шкоди, не оспорив надані позивачем докази на підтвердження дійсного розміру завданої шкоди (вартості відновлювального ремонту) і не надав інших доказів, які б свідчили про недійсність наданого звіту чи його недостовірність.

Суд виходить з того, що позивач має право на повне відшкодування завданої йому шкоди, яка полягає в пошкодженні майна (автомобіля).

Розмір шкоди визначається за дійсною вартістю відновлювального ремонту, і якщо для його проведення необхідна заміна певних деталей, які відновити у інший спосіб неможливо чи недоцільно чи які не можуть бути відремонтовані, - то потерпілий має право і на відшкодування таких витрат (без урахування зносу окремих деталей), що в цілому відповідає принципу повного відшкодування і захисту прав власника пошкодженої речі.

Відповідач не довів, що вартість ремонту завищена або що до ремонту включено пошкодження, не пов`язані з ДТП, або що до ремонту включено зайві роботи , матеріали та деталі, чи що їх вартість та обсяг завищую дійсне.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає вартість відновлювального ремонту КТЗ в розмірі 79243,50грн.

Також підлягають відшкодуванню відповідачем понесені позивачем витрати, пов`язані з визначенням розміру шкоди, які - згідно наданого ним платіжного документу - становлять 1500грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного:

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ч.2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. ч. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ч. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Ч.5.Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Протиправними діями відповідача пошкоджено майно позивача, тому є передбачені законом (ст.1167 та п.3 ч.2 ст.23 ЦК України) підстави для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, яка полягає у переживаннях, яких позивач зазнав у зв`язку із суттєвим (враховуючи розмір пошкоджень і вартість ремонту) пошкодженням належного йому майна. Очевидним і таким, що не підлягає окремому доказуванню (крім підтвердження і встановлення самого факту заподіяння майнової шкоди та її розміру і характеру), є факт заподіяння позивачу суттєвих побутових незручностей і необхідності додаткових зусиль, пов`язаних з неможливістю використовувати автомобіль за призначенням, принаймні на час необхідного ремонту, і дані обставини мають істотне значення. Разом з тим, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд розмір відшкодування моральної шкоди визначає в сумі 2000грн. Суд, виходячи з обґрунтувань позивачем даних вимог, не вбачає підстав для відшкодування в більшому розмірі.

Таким чином, стягненню з відповідача за даним позовом підлягає: 79243,50грн. - на відшкодування майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобіля, 1500грн. збитки позивача по оплаті оцінки шкоди, всього матеріальної шкоди 80743,50грн. і 2000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого за подання позовної заяви судового збору 857,45грн. Дані судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню відповідачем позивачу частково, пропорційно задоволеним позовним вимогам. Суд задовольняє позов на 96%; відшкодуванню підлягають судові витрати в розмірі 96%, що становить 823,15грн.

Керуючись ст.ст.1166, 1167, 1188, 1192,1194, 22, 23 ЦК України, ст.ст.77, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити;

стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомо, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду в розмірі 80743,50грн., 2000грн. на відшкодування моральної шкоди, на відшкодування судових витрат 823,15грн., всього стягнути 81566,65грн. (вісімдесят одна тисяча п?ятсот шістдесят шість гривень 65 коп.);

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо копія рішення не буде вручена відповідачу у день його складення, він має право на поновлення строку подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява буде ним подана протягом двадцяти днів з дня вручення копії рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо копія рішення не буде вручена позивачу у день його складення, він має право на поновлення строку подання скарги, якщо апеляційна скарга буде ним подана протягом 30 днів з дня вручення копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне заочне рішення виготовлено 20.03.2020р.

Суддя Т.В. Селезньова