ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/772/18 Номер провадження 22-ц/814/920/20Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гордієнка Юрія Петровича, представника ОСОБА_1 , на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2020 року (час ухвалення рішення суду з 12:15:05 по 13:06:19; дата виготовлення повного тексту судового рішення - 26 січня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері - ОСОБА_4 .

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що строк для прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин, а саме у зв`язку з хворобою, лікуванням та необхідністю встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову за недоведеністю.

Адвокат Гордієнко Ю.П., представник ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, поданим позивачкою, якими достовірно підтверджується існування об`єктивних перешкод для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ковтун М.В., представник ОСОБА_2 , проаналізував докази, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, і зробив висновок про обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.371, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с.6).

До дня смерті ОСОБА_4 була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 разом з невісткою ОСОБА_5 (а.с.39).

Згідно дублікату заповіту від 17 вересня 1999 року, посвідченого секретарем Березоворудської сільської ради, ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно онуці ОСОБА_2 (а.с.40).

Згідно оригіналу заповіту від 17 вересня 1999 року, посвідченого секретарем Березоворудської сільської ради, ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно ОСОБА_3 (а.с.121).

Ні оригінал, ні дублікат заповіту не скасовані.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 (а.с.54-55) і земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,1672 га, розташована на території Березоворудської сільської ради (а.с.90).

Згідно свідоцтв про право на спадщину, виданих 21 грудня 2012 року і 10 квітня 2013 року, спадщину після померлої ОСОБА_4 прийняла її онука ОСОБА_6 .

Листом від 04 липня 2017 року державний нотаріус Пирятинської ДНК відмовив Драчук Н.М. у видачі свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку у спадщині у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, а також у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_1 і померлою ОСОБА_4 (а.с.8).

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 20 жовтня 2017 року встановлений факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно довідки Скороходівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 21 травня 2018 року ОСОБА_1 з 27 вересня 2012 року по 12 жовтня 2012 року перебувала на лікуванні (а.с.7).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернулася до суду з цим позовом більше ніж через п`ять років після смерті спадкодавця та не надала суду достатніх належних і допустимих доказів, які б підтверджували існування поважних причин для пропуску строку прийняття спадщини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1220, ст.1222, ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша ст.1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19).

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Доводи апеляційної скарги зводяться до тверджень про те, що подані суду докази підтверджують існування поважних причин для пропуску строку прийняття спадщини. Такими доказами, на переконання позивача, є віддаленість постійного місця проживання позивача від місця відкриття спадщини, перебування позивача на лікуванні у період з 27 вересня 2012 року по 12 жовтня 2012 року, тяжкість стану її здоров`я у цей період, що підтверджено показаннями свідків, необхідність підтверджувати у судовому порядку родинні зв`язки з померлою.

Відповідно до положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України - дав належну оцінку усім доказам, та у відповідності до вимог п.2, п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України у своєму рішенні навів обґрунтовані мотиви відхилення доказів, а також аргументів позивача.

Позивач не надала суду належних і допустимих доказів того, що вона тривалий час не знала і не могла знати про смерть своєї матері, отже суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивач своєчасно довідалася про відкриття спадщини, знала про порядок дій та строки їх вчинення, необхідних для її прийняття (що сама підтвердила у суді), проте почала вживати заходи для прийняття спадщини лише через п`ять років.

При цьому суд першої інстанції дав об`єктивну оцінку факту хвороби позивача та стану її здоров`я: звернення до лікаря 27 вересня 2012 року (за чотири дні до закінчення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини), підтверджене перебування на амбулаторному лікуванні до 12 жовтня 2012 року, показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , відсутність доказів про хворобу та лікування до і після зазначеного випадку, і зробив правильний висновок про недоведеність факту тривалої хвороби позивачки і тяжкості стану її здоров`я, який унеможливлював подати заяву до нотаріальної контори з урахуванням того, що така дія не вимагає особистої присутності заявника.

Цілком очевидним є те, що з жовтня 2012 року по липень 2017 року позивач не вживала дій, спрямованих на прийняття спадщини, а також мала об`єктивні перешкоди для цього, принаймі у справі відсутні належні, допустимі і достатні докази, які б підтверджували зворотнє.

Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у цій справі суд першої інстанції дав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанцій.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.371, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Гордієнка Юрія Петровича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти дн ів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І. Дорош

В.М. Триголов