Постанова

Іменем України

16 березня 2020 року

м. Київ

справа № 213/861/18

провадження № 61-15738св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року у складі судді Соловйової Л. Я. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк (далі - ПАТ АБ) «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення збитку, спричиненого внаслідок різниці курсу на день ухвалення судового рішення про стягнення боргу в доларах США в гривневому еквіваленті та на момент його фактичного виконання, а також стягнення заборгованості з пені.

Позовна заява мотивована тим, що 19 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 57 500 доларів США на строк до 16 лютого 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних у валюті кредиту, а на прострочену заборгованість - 13,5% річних у валюті кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, у той же день, між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами обов`язків за кредитним договором та договором поруки, рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2010 року був задоволений повністю позов банку до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , але замість заборгованості у доларах США, суд стягнув еквівалент заборгованості у гривні, у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ), станом на 28 січня 2010 року - 417 017,95 грн. Вказане рішення суду було виконано в повному обсязі. Зарахування коштів на погашення боргу по кредиту у доларах США здійснювалось банком за встановленим НБУ офіційним курсом на день надходження коштів від Державної виконавчої служби (далі - ДВС). При цьому, курс купівлі на міжбанківському валютному ринку України і офіційний курсу НБУ в кожному випадку були різними, але в усіх випадках перевищували той, який визначив суд у первинному рішенні про стягнення боргу.

У результаті, на погашення боргу за кредитом всього за період з 28 січня 2010 року по 25 червня 2014 року від органу ДВС надійшло 18 532,19 доларів США, чого не вистачило для повного погашення реальної заборгованості. Залишок непогашеної заборгованості за кредитом склав 9 147,97 доларів США.

З моменту ухвалення первинного рішення суду, кредитний договір продовжував діяти, заборгованість за тілом кредиту була погашена не в повному обсязі та складала 9 070,18 доларів США. Проценти за користування кредитом продовжували нараховуватись у зв`язку із чим виникла заборгованість за простроченими відсотками у сумі 4 475,94 доларів США, а також пеня у розмірі 34 727,81 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року у справі № 213/3288/14-ц позовні вимоги банку були задоволені у повному обсязі, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь АТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитом станом на 26 травня 2015 року: 9 070,18 доларів США - заборгованість за кредитом, 80,76 доларів США - заборгованість за поточними процентами, 5 255,59 доларів США - заборгованість за простроченими процентами, 29 073,81 грн - пеня на кредит, 51 819,14 грн - пеня на відсотки, 22 800 грн - штраф.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року, яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року вказане рішення суду першої інстанції було скасовано частково, а саме банку було відмовлено у стягненні тіла кредиту у сумі 9 070,18 доларів США. Заборгованість стягнута за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області була погашена відповідачами у справі.

Зазначало, що серед вимог, заявлених у другому позові, відсутні вимоги щодо стягнення збитків від курсових коливань.

Вважало, що сума кредиту у розмірі 9 141,97 доларів США, що залишилась непогашеною після повного виконання первинного рішення про стягнення боргу, є реальним збитком банку, пов`язаним із різницею валютного курсу на день ухвалення судового рішення, та на момент його фактичною виконання позичальником.

Враховуючи, що суму боргу по кредиту відповідач ОСОБА_1 погашав в примусовому порядку частинами, протягом тривалого періоду часу, без врахування строків погашення та у значно меншому розмірі, ніж це передбачено кредитним договором, банк вважав, що у підсумку повністю кредит так і не погашено - на суми несвоєчасно погашеного кредиту нараховувалась пеня, розмір якої за період з 27 травня 2015 року по 22 січня 2017 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за другим рішення суду) складає 92 875,69 грн.

Ураховуючи наведене, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 збиток у розмірі 9 141,97 доларів США, спричинений внаслідок різниці курсу на день ухвалення судового рішення про стягнення боргу в доларах США, в гривневому еквіваленті та на момент його фактичного виконання, та заборгованість за пенею у загальній сумі 92 875,69 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року, у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що вимоги банку є необґрунтованими, оскільки курсова різниця не може вважатися збитками банку.

Крім того, суди дійшли висновку, що банк не в праві був нараховувати пеню після ухвалення судом рішення про стягнення повного розміру кредитної заборгованості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2019 року до Верховного Суду, ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов банку.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що на момент виконання рішення суду про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості курс долара США був значно вищим, ніж курс на день ухвалення рішення суду, що призвело до значного недоотримання коштів банком у валюті кредитування - у доларах США Вважає, що це є прямими збитками банку.

Також, вважає правомірним нарахування пені боржникам за час невиконання рішення суду, оскільки заборгованість за кредитним договором була погашена не в повному обсязі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що її доводи є безпідставними, не впливають на правильність вирішення судами справи, які дослідили та надали належну правову оцінку всім обставинам справи, тому просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року N 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між:

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків;

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме на підставі правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли на підставі прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Такі правові висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Врахувавши вказані норми права та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог банку про стягнення збитку, спричиненого внаслідок різниці курсу на день ухвалення судового рішення про стягнення боргу в доларах США в гривневому еквіваленті та на момент його фактичного виконання.

Правильними є й висновки судів попередніх інстанцій про те, що у позивача відсутнє право нараховувати й стягувати пеню після закінчення строку дії кредитного договору та ухвалення рішення суду про стягнення з боржника повного розміру заборгованості за кредитним договором, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц(провадження № 14-154цс18), а вимог про застосування положень, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником банку норм матеріального та процесуального права, є аналогічними із доводами його апеляційної скарги, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

При цьому, колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк