Справа № 148/2240/19
Провадження № 22-ц/801/581/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 рокуСправа № 148/2240/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Стадника І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 148/2240/19 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 03 січня 2020 року про повернення позовної заяви, постановлену у складі судді Царапори О.П.,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просили визнати недостовірною та такою, що порушує права позивачів на повагу до їх гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену ОСОБА_4 на своїй особистій інтернет-сторінці в соціальній мережі «Facebook» 22 листопада 2018 року та 04 червня 2019 року та заборонити йому в подальшому поширювати таку інформацію в будь-який спосіб. Зобов`язати ОСОБА_4 спростовувати поширену відносно позивачів недостовірну інформацію шляхом публікації на своїй особистій інтернет сторінці в соціальній мережі «Facebook» в режимі «публічно» резолютивної частини тексту судового рішення у цій справі на наступний день з моменту набрання судовим рішенням законної сили, який не повинен містити редагувань, зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок від імені відповідача та зобов`язати відповідача в подальшому не видаляти із свої особистої сторінки допису із текстом спростування, не редагувати його та не змінювати режиму його доступності для інших користувачів мережі з режиму «публічно». Зобов`язати відповідача на наступний день з моменту набрання судовим рішенням законної сили видалити із своєї особистої інтернет-сторінки в соціальній мережі «Facebook» дописи від 22 листопада 2018 року та від 04 червня 2019 року, в яких поширено недостовірну та негативну інформацію стосовно позивачів. Стягнути з відповідача на користь позивачів по 30000 грн моральної шкоди, а також на користь ОСОБА_1 2250 грн судових витрат.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява подана з порушенням вимог пункту 2 (не зазначено номери та серії паспорта сторін, відомі номери засобів зв`язку позивача ОСОБА_1 та відповідача, а також відсутні копії паспортів, які засвідчують особу позивачів), пунктів 6, 7, 9 ч.3 ст. 175 ЦПК України, а також з того, що позовна заява не містить обґрунтування вимог щодо заподіяння моральної шкоди та її розміру, не додано доказів на підтвердження таких вимог, а також в порушення вимог ч.4 ст. 177 ЦПК України позивачами не додано документи, які підтверджують сплату судового збору у сумі 768,4 грн, надані до позовної заяви копії документів не відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України щодо належного їх засвідчення, засвідчені лише одним позивачем ОСОБА_1 . Також не додані усі документи у додатку для відповідача.

В ухвалі вказано на необхідність усунення зазначених недоліків, зокрема, підтвердити факт заподіяння позивачам моральних страждань, обставин за яких це сталося чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи матеріальній формі оцінюється шкода, що закріпити належними доказами, сплатити судовий збір за вимогами майнового та немайнового характеру.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 03 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди визнано неподаною і повернуто заявникам. Первісний позов у одному примірнику, заяву про усунення недоліків з додатками та позовом, наданим на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків у новій редакції залишено в матеріалах справи.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не усунуто недоліки позовної заяви у наданий судом п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали від 16 грудня 2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 просять ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначали, що позивачами виконано вимоги ухвали суду першої інстанції у встановлений судом строк відповідно до положень статей 123,124 ЦПК України шляхом направлення заяви про усунення недоліків, нової редакції позовної заяви з додатками для суду та відповідача 26 грудня 2019 року, тобто протягом п`яти днів з дня, отримання копії ухвали без руху. Зокрема, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали копію ухвали 20 грудня 2019 року, а позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 21 грудня 2019 року, а тому, з урахуванням святкового дня 25 грудня 2019 року (Різдво Христове) останній день строку спливає 26 грудня 2019 року. При цьому позивачами, в зв`язку з можливими затримками в роботі пошти напередодні новорічних світ, 26 грудня 2019 року на електронну адресу суду було додатково надіслано заяву про те, що на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху була направлена заява про усунення недоліків з доданими фотокопіями поштових квитанцій та опису. Водночас, суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без руху для сплати судового збору, зазначив, що позивачі повинні сплатити такий збір за ставками позовної заяви майнового та немайнового характеру, однак визначив лише одну суму 768, 40 грн, не конкретизувавши за якою ставкою, що ускладнювало виконання вимог ухвали. На виконання цієї вимоги кожним із позивачів було сплачено 768, 40 грн судового збору. Суд першої інстанції неналежним чином дослідив зміст позовної заяви, в зв`язку з чим дійшов помилкових висновків про недотримання позивачами вимог щодо вказівки номеру та серії паспорта позивачів та відповідачів, орієнтовного розрахунку судових витрат. При цьому вимоги щодо відшкодування моральної шкоди були обґрунтовані у позовній заяві, а залишення позовної заяви без руху через ненадання доказів не ґрунтується на вимогах законодавства. У новій редакції позовної заяви позивачі вимоги про відшкодування моральної шкоди не заявляють.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви та до документів, що додаються до неї, викладені в статтях 175, 177 ЦПК України.

За змістом статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

По справі встановлено, що ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статті 175,177 ЦПК України та надано строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Копію ухвали без руху позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали 20 грудня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за № 818, 826 (а.с. 119,120), позивач ОСОБА_3 - 21 грудня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 842 (а.с. 121). Конверт з копією ухвали без руху на адресу ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 повернувся до суду з відміткою відділення поштового зв`язку причин невручення «Інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с. 122-123).

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що копію ухвали без руху отримав 21 грудня 2019 року.

Згідно із статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до ст. 73 КЗпП України 25 грудня є святковим днем (Різдво Христове).

Таким чином, з урахуванням дат отримання позивачами копії оскаржуваної ухвали, норм статей 123, 124 ЦПК України, останнім днем строку виконання вимог ухвали про залишення скарги без руху було 26 грудня 2019 року.

Як видно з відмітки поштового штемпелю на конверті, 26 грудня 2019 року на виконання вимог ухвали суду позивачі направили заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками та нову редакцію позовної заяви з копією для відповівдача (а.с. 128-180), які були зареєстровані судом 03 січня 2020 року.

Додатково 26 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про те, що на виконання вимог ухвали були направлені документи, на підтвердження чого додав фотокопії поштових квитанцій та опису вкладення (а.с. 124-127).

Таким чином, позивачі з дотриманням встановленого судом строку виконання вимог ухвали про залишення позовної без руху надали нову редакцію позовної заяви з додатками та квитанції про сплату судового збору кожним із позивачів на суму 768,40 грн.

Проте суд першої інстанції цих обставин не врахував, неправильно застосував норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про недотримання позивачами встановленого судом строку на усунення недоліків.

При цьому, станом на дату постановлення судом першої інстанції ухвали про повернення позовної заяви, надані позивачами усунення недоліків були наявні у суду, проте, суд підставою для повернення заяви вказав виключно недотримання строку, не надаючи оцінки суті та змісту виконаних позивачами вимог.

З цих підстав апеляційний суд дійшов таких висновків.

Однією із підстав для залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції вказав порушення вимог п. 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, а саме не зазначено номери та серії паспорта сторін, відомі номери засобів зв`язку позивача ОСОБА_1 та відповідача, а також відсутність копій паспортів, які засвідчують особу позивачів.

Так, відповідно до п. 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Конструкція вказаної норми передбачає можливість вибору стороною зазначити або реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), тобто не встановлено вимоги щодо обов`язкового зазначення обох цих відомостей одночасно. При цьому, на позивача покладається обов`язок зазначити ці відомості щодо інших сторін, зокрема, відповідача лише якщо такі відомості йому відомі.

Як видно з позовної заяви (а.с. 1) кожен із позивачів вказав свої місце проживання, номер засобів зв`язку, крім позивача ОСОБА_1 , свій реєстраційний номер облікової картки платника податків, а також зазначено, місце проживання відповідача та вказано, що реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_4 невідомий.

Тобто, в цій частині позивачами виконано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Водночас на виконання вимог ухвали суду в новій редакції позовної заяви позивачами вказані номери та серії паспорта кожного з них, а також вказаний номер засобу зв`язку з позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 , а також його паспортні дані.

Щодо вимоги суду додати до позовної заяви копію паспортів позивачів, така вимога не ґрунтується на законі, оскільки не передбачена нормами процесуального законодавства.

Також на виконання пунктів 6, 7, 9 ч.3 ст. 175 ЦПК України в новій редакції позовної заяви позивачами зазначені відповідні відомості.

Щодо вимоги суду першої інстанції підтвердити факт заподіяння позивачам моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, розмір моральної шкоди, що закріпити належними доказами, такі вимоги також не відповідають нормам процесуального законодавства.

Так, пунктами 4,5 ч.3 ст. 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Водночас питання доведеності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги сторони, належності та допустимості доказів, вирішуються судом під час розгляду справи по суті.

Залишення позовної заяви без руху з підстав недоведеності позовних вимог чи неналежності, недопустимості, недостовірності доказів є неприпустимим.

У новій редакції позовної заяви, наданій на виконання вимог ухвали суду , позивачі вимогу про відшкодування моральної шкоди не заявляють.

За змістом ч.ч. 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів, визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55).

Відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Підпис відповідальної особи засвідчують на документі відбитком печатки організації. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ. Зазначеним вище способом повинна засвідчуватись кожна сторінка документа.

Отже, кожен учасник справи, який на підтвердження своїх вимог додає копію письмового доказу, оригінал якого знаходиться у нього, посвідчує таку копію відповідно до встановленого порядку.

У новій редакції позовної заяви кожним із позивачів зазначений перелік документів, який додається до позову з відміткою, де знаходиться оригінал кожного доказу, та посвідчено відповідну копію доказу, яка подається цим позивачем.

У випадку подання позовної заяви декількома позивачами до одного відповідача не встановлено обов`язку засвідчення копій доказів, оригінали яких перебувають у певної особи, усіма іншими позивачами, котрими ці докази не подаються і яких вони не стосуються.

Позивачами відповідно до вимог ухвали суду та на виконання вимог п. 1.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» надано квитанції про сплату судового збору в сумі 768 40 грн.

Також у додатку до нової редакції позовної заяви вказано, що копія виправленої позовної заяви надана для відповідача.

Отже, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 16 грудня 2019 року про залишення позовної заяви без руху у встановлений судом строк позивачами надано нову редакцію позовної заяви з усунутими недоліками.

У розумінні частини першої статті 6 Конвенції прав людини та основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду.

Перешкоди у доступі до правосуддя можливі як у зв`язку з особливостями національного процесуального законодавства держави, так і через обмеження, передбачені матеріальним правом.

У справі «Golder проти Сполученого Королівства» (№ 4451/70, рішення від 21 лютого 1975 року) ЄСПЛ вперше дійшов висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була б неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні за наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ закріпив правило про те, що частина перша статті 6 Конвенції містить у собі невід`ємне право особи на доступ до суду.

Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Водночас, право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У зазначеній вище справі «Golder проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зазначив, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією. Під такими законними обмеженнями ЄСПЛ розглядає передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання права звернення до суду неповнолітніх та недієздатних або обмежено дієздатних осіб.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , суд першої інстанції порушив норми процесуального права в частині обрахунку строку на усунення недоліків, визначення підстав для залишення позовної заяви без руху, допустився надмірного формалізму та за наявності процесуальної можливості для відкриття провадження у справі, дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви.

З огляду на викладене та з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, апеляційний суд відповідно до ч.1 ст. 379 ЦПК України дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 379, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 03 січня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

І.М. Стадник