Справа № 316/2285/19
Провадження № 2/316/243/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2020 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:

головуючого судді: Куценка М.О.,

за участі секретаря судового засідання: Нестерової Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Темненко Валентина Олександрівна до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради, про визнання права постійного користування та визнання права на приватизацію,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі адвоката Темненко Валентини Олександрівни завернулися до суду з позовом до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради про визнання права постійного користування та в изнання права на приватизацію.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили на те, що вони є наймачами житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . У вказану кімнату вони вселилися та зареєстрували в ній своє місце проживання на підставі ордеру №203 від 24.12.1999 року на житлове приміщення у гуртожитку, виданого ВП «Запорізька АЕС». Ордер було видано на склад сім`ї: ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_6 чоловік, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - доньки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

11.09.2012 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_9 та набула прізвище ОСОБА_10 .

13.09.2013 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_11 та набула прізвище ОСОБА_12 .

Рішенням Енергодарського міського суду від 12.06.2019 року ОСОБА_13 була визнана втратившою право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Тобто, на теперішній час за вищевказаною адресою проживають тільки позивачі.

До вселення в вищеназвану квартиру позивач ОСОБА_14 була зареєстрована та фактично мешкала за наступними адресами:

1.? З 01.01.1992 року по 28.01.2000 року за адресою:

АДРЕСА_3 .? З 28.01.2000 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 .

До вселення в вищеназвану квартиру позивач ОСОБА_15 була зареєстрована та фактично мешкала за наступними адресами:

1.? з 01.01.1992 року по 28.01.2000 року за адресою:

АДРЕСА_3 .? з 28.01.2000 року по 01.09.2006 рік за адресою:

АДРЕСА_4 . з 01.09.2006 року по 02.08.2007 рік за адресою:

АДРЕСА_5 . з 03.08.2007 року по 16.05.2008 рік за адресою:

АДРЕСА_6 . з 17.05.2008 року по 07.04.2011 рік за адресою:

АДРЕСА_7 . з 09.04.2011 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі зазначають, що мають підстави скористатися правом на приватизацію кімнати у гуртожитку, оскільки більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитку, фактично проживають в ньому і не мають власного житла.

У серпні 2019 року позивачі із заявою звернулися до органу приватизації щодо приватизації вище вказаної квартири, але їм було відмовлено в реалізації права на приватизацію, оскільки вони не мають можливості надати повний пакет документів, необхідних для приватизації.

Тобто, на теперішній час позивачі хочуть скористатись своїм правом на приватизацію даної квартири у гуртожитку, оскільки вважають, що для цього є всі законні підстави, проте в них відсутні документи, що підтверджують невикористання ними житлових чеків для приватизації. У зв`язку з відсутністю зазначених документів, позивачі вважають, що фактично порушується їхнє право на приватизацію даного приміщення, тому для захисту свого конституційного права позивачі вимушені звернутися до суду.

Просять суд визнати за ними право на приватизацію житлового приміщення, а саме квартири у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 05.11.2019 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження (а.с.38).

Ухвалою суду від 11.12.2019 року справу призначено до розгляду по суті (а.с.54).

Позивачі у судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду надали заяви, в якій просять розглянути справу без їхньої участі, за участі представника адвоката Темненко В.О., вимоги, викладені в позові, підтримують у повному обсязі (а.с.46,51).

Відповідач Виконавчий комітет Енергодарської міської ради, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи до суду не з`явився, відзиву та клопотань по справі від відповідача до суду не надходило.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради через канцелярію суду надало заяву про розгляд справи за відсутністю представника (а.с.44).

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права (ст.16 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 13, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються сукупністю досліджених доказів та підлягають до задоволенню з наступних підстав:

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

У відповідності до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Гуртожиток «Славутич», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 корпус 1,2,3 належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Енергодар відповідно до рішення Енергодарської міської ради №193 від 24.07.2015 року «Про надання згоди на приватизацію до комунальної власності гуртожитку «Славутич 1,2,3» від ВП Запорізька АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» (а.с.28).

Рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради №53 від 29.02.2016 року «Про затвердження акта прийому-передачі гуртожитку «Славутич 1,2,3» був затверджений акт прийому-передачі вищезазначеного гуртожитку разом з нежитловими приміщеннями із індивідуально визначеним майном та товаро-матеріальними цінностями гуртожитку (а.с.29).

Рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради №14 від 07.12.2016 року «Про залишення гуртожитку «Славутич 1, 2, 3, розташованого за адресою: АДРЕСА_8 , у статусі гуртожиток, та надання дозволу на приватизацію його приміщень» вищезазначений гуртожиток було залишено у статусі гуртожиток та дозволена приватизація його житлових та нежитлових приміщень його законними мешканцями в порядку, визначеному законодавством (а.с.29).

Згідно до рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради №407 від 20.12.2016 року «Про реєстрацію нумерації житлових приміщень в гуртожитку « АДРЕСА_9 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_10 » була зареєстрована нумерація з визначенням статусу житлових приміщень у гуртожитку на АДРЕСА_11 , в тому числі спірне житло було перенумеровано з визначенням статусу житло (а.с.30-31).

24.12.1999 року ОСОБА_5 (позивачу по справі - прізвище змінено на ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про шлюб а.с.12), ВП «Запорізька АЕС» видано ордер №203 на житлове приміщення у гуртожитку. Ордер видано на склад сім`ї: ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_6 чоловік, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - доньки. (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_6 помер (а.с.9 зворот.бік).

11.09.2012 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_9 та набула прізвище ОСОБА_10 (а.с.12).

13.09.2013 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_11 та набула прізвище ОСОБА_12 (а.с.13).

Рішенням Енергодарського міського суду від 12.06.2019 року ОСОБА_13 була визнана втратившою право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 (а.с.50).

Відповідно до довідки №70 від 25.07.2019 року, виданої Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності», позивачі по справі постійно мешкають за адресою: АДРЕСА_1 : ОСОБА_1 з 28.01.2000 року, а ОСОБА_2 з 08.04.2011 року (а.с.14).

До вселення в вищеназвану квартиру позивач ОСОБА_14 була зареєстрована та фактично мешкала за наступними адресами:

1.? З 01.01.1992 року по 28.01.2000 року за адресою: АДРЕСА_12 , що підтверджується довідкою №9 від 10.07.2017 року, участі у приватизації не приймала (а.с.17)

2.? З 28.01.2000 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №10875 від 13.09.2017 року (а.с.17 зворот.бік).

До вселення в вищеназвану квартиру позивач ОСОБА_15 була зареєстрована та фактично мешкала за наступними адресами:

1.? з 01.01.1992 року по 28.01.2000 року за адресою: АДРЕСА_12 , що підтверджується довідкою №10 від 10.07.2017 року, участі в приватизації не приймала (а.с.19)

2.? з 28.01.2000 року по 01.09.2006 рік за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18)

3. з 07.11.2006 року по 26.06.2007 рік за адресою: АДРЕСА_13 , що підтверджується відповідною відміткою у паспорті (а.с.20 зворот.бік) та довідкою, наданою НТУ «Харківський політехнічний університет», в якому навчалась позивач ОСОБА_15 (а.с.74).

4. з 03.08.2007 року по 16.05.2008 рік за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18)

5. з 20.05.2008 року по 07.04.2011 рік за адресою: АДРЕСА_14 , участі в приватизації житла не приймала (а.с.76).

6. з 08.04.2011 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Згідно до консультаційних висновків спеціаліста позивачі на «Д» обліку у лікаря-фтизіатра не перебувають (а.с.22,49).

Позивачам було відмовлено в реалізації права на приватизацію (а.с.27).

Згідно довідки ОЩАДБАНК №76 від 29.01.2018 року, наданої Філією Запорізького обласного управління, ОСОБА_16 , станом на 29.01.2018 рік зазначена у списках на приватизацію державного житлового фонду в Територіальному відокремленому безбалансовому відділенні №10007/0232 філії ЗОУ АТ ОЩАДБАНК, та має на рахунку житлові чеки для приватизації житла за адресою: АДРЕСА_12 (а.с.19).

Згідно з довідкою №10 від 10.07.2017 року, ? ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_12 , участі в приватизації не приймала (а.с.17).

Відсутність у позивачів власного житла, набутого на будь-яких підставах, підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.23,24-25).

Відповідно до ст. ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів.

Згідно з ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонд», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до офіційного тлумачення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фон» Рішенням Конституційного Суду № 15 р-п/2010 від 10.06.2010 року, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Згідно з п. 1 рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про безоплатну приватизацію житла) в аспекті конституційного звернення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Задля реалізації свого права на приватизацію, позивачі звернулися до КП «Енергодарське БТІ», на яке покладено функції органу приватизації, зі зверненням щодо проведення приватизації спірної квартири, але листом у проведенні приватизації відмовлено (а.с. 27).

Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивачів не розповсюджується.

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; особа - фізична особа; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Відповідно до ст. 2 відповідного Закону громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 11, ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно змісту ч.1 ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є також майно, майнові права.

Згідно приписів частини 3 статті 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Слід також врахувати і рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року, №7-рн/2009 по справі №1-9/2009, за змісту якого вбачається, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Тобто, у світлі положень ст.74 Закону (280/97-ВР) належне виконання органами місцевого самоврядування і їх посадовими особами обов`язків втілює гарантію стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене.

Відповідно до частини 1 статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності; приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідно до ст. 5 Житлового кодексу УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно зі статтею 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.

Оскільки наявність заяви громадянина, який виявив намір отримати у власність наймане ним житло, та відсутність перешкод, передбачених Законом, є необхідною та достатньою умовою для прийняття відповідним владним органом рішення про приватизацію, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачами права на приватизацію вказаної квартири. Відтак позовні вимоги позивачів є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.

Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам, зокрема житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям житлових приміщень у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до норм Цивільного процесуального законодавства суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 ро-ку та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі ст.310 ЦК фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до п.4 ст.31 ЦК фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, установлених законом.

Згідно зі ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 2.12.2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Згідно з конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або які законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі §1 ст.8 конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», п.36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання в право на повагу до житла (рішення від 13.05.2008 у справі «McCannv. theUnitedKingdom», п.50) (пп.40, 41 рішення ЄСПЛ від 2.12.2010).

У п.36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла», за змістом ст.8 конвенції, не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлене у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації в національному праві. Те, чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило б захист на підставі п.1 ст.8 конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення від 11.01.95 у справі «Buckley v. theUnitedKingdom», п.63).

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,4,11-13,81,209,265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Темненко Валентина Олександрівна до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради, про визнання права постійного користування та визнання права на приватизацію задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко