Справа № 136/2185/19
провадження № 2/136/648/19
РІШЕННЯ

іменем України

"16" квітня 2020 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Кривенка Д.Т.

за участі секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк, позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_1 (далі - позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність позову тим, що відповідно до укладеної 29.12.2015 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідач отримала кредит у розмірі 6996,11 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна Угода разом з запропонованими позивачем Умовами та правилами, Тарифами складає між нею та Банком Кредитний договір, утім в порушення взятих на себе зобов`язань станом на 13.11.2019 відповідач допустила заборгованість за договором, в розмірі 17898, 39 грн., з яких: 5819,21 грн. - заборгованість за кредитом; 2237,41 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 9841,77 гри. - заборгованість за пенею, а також вирішити питання судових витрат.

Ухвалою суду від 22.01.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву.

За таких обставин, суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що згідно із Статутом АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

10.07.2008 ОСОБА_1 виявила намір на отримання кредиту у ПАТ КБ "ПриватБанк", шляхом підписання анкети-заяви.

29.12.2015 між цими ж сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 7), предметом якої є кредит в сумі 6996,11 грн., строком на 12 місяці з 29.12.2015 по 31.12.2016 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у зазначених у заяві умовах і правилах.

Відповідач зобов`язувалася погашати заборгованість з 01 по 25 число кожного місяця платежем у сумі 615,51 грн. та здійснити остаточне погашення кредиту і процентів, а також інших платежів відповідно до Умов і правил не пізніше 31.12.2016. Крім цього, встановлено розмір штрафу у розмірі 361,6 грн. у випадку порушення умов договору починаючи з 32 дня простроченням (а.с. 7).

Відповідно до п. 2.5 Генеральної угоди позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, проценти, винагороду згідно умов Генеральної угоди та Умов і Правил. Відповідно до п. 2.8 Генеральної угоди, при порушенні зобов`язань по сплаті кредиту клієнт сплачує банку пеню, згідно Умов та Правил за кожен день прострочення.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.), відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, тому станом на 13.11.2019 допустила заборгованість за договором, яка за розрахунками позивача склала в розмірі 17898,39 грн., яка складається з наступного: 5819,21 гри. - заборгованість за кредитом; 2237,41 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 9841,77 гри. - заборгованість за пенею. (а.с.5).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено із розрахунку наданого позивачем, що залишок заборгованості по кредиту станом на 13.11.2019 становить 5 819, 21 грн., отож розмір тіла кредиту є доведеним та не спростованим відповідачем, відтак сума отриманих коштів відповідачем підлягає до стягнення.

Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки.

Розмір і порядок нарахування відсотків передбачено п. 2.1. Генеральної Угоди.

Судом встановлено, що строк Генеральної угоди сторонами встановлено до 31.12.2016, загальний залишок заборгованості відповідно до розрахунку склав 591, 86 грн..

Ураховуючи положення статті 1048 ЦК України, встановлений строк повернення процентів повинен відповідати строку дії договору та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, слід дійти висновку про визначення в період з 01.01.2017 по 13.11.2019 розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, що узгоджується з висновком Верховного Суду України у справі за № 6-1412цс16, який згідно статті 3607 ЦПК України є обов`язковим для врахування судом.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що за період з 01.01.2017 по 13.11.2019 з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитом на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі, яка безпосередньо перерахована судом та становить 2 640,81 грн. (5819,21 грн. (сума боргу) * (кількість днів прострочення (за період з 01.01.2017 по 13.11.2019 - 1047 днів))* (облікова ставка НБУ за кожен день визначена за період з 01.01.2017 по 13.11.2019).

Отож загальний розмір процентів перерахований судом становить 591,86 грн. + 2 640,81 грн. = 3 232, 67 грн., однак згідно позовних вимог їх розмір позивачем визначено 2 237, 41 грн., які суд присуджує до стягнення, з урахуванням того, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ст..264 ЦПК України).

Водночас суд не вбачає правових підстав для стягнення пені, оскільки в Генеральній угоді сторони розмір пені не узгодили, а в ній міститься лише посилання на Умови та правила стосовно порядку їх нарахування, які відповідачем не підписано та в установленому законом порядку не засвідчено позивачем, отож такий доказ є неналежним.

Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача пені в сумі 9841,77 грн.

Крім того, суд не погоджується з позицією позивача про те, що при укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки надані позивачем в підтвердження обставин на які він посилається в підтвердження своїх позовних вимог тарифи Банку, умови та правила надання банківських послуг, виготовлені самостійно позивачем та не засвідчені в установленому законом порядку (ст..95 ЦПК України), а доказів про ознайомлення та погодження з ними відповідача не надано, як і не надано доказів автентичності умов та правила надання банківських послуг, на які поширюються вимоги, щодо електронного документа, не доведено, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника чи угоду.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як належні докази.

Така позиція суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках(стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

За встановлених судом обставин, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» частково не повернуті, а також ураховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд задовольняє позов частково у розмірі 8 056,62 грн. з яких 5819,21 грн. сума заборгованості та 2 237, 41 грн. загальний залишок заборгованості за процентами.

Розподіл витрат суд здійснює згідно із Главою 8 ЦПК України, отож судові витрати розподіляє пропорційно до задоволеної суми позовних вимог.

Керуючись ст.1046, 1054 ЦК України, ст. 2, 12, 13, 83, 259, 263, 265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги 50, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49094, ЄДРПОУ - 14360570) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП _ НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за Генеральною угодою від 29.12.2015 станом на 13.11.2019 у розмірі 8 056,62 грн. з яких 5 819,21 грн. сума заборгованості та 2 237, 41 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 845, 24 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Д.Т. Кривенко