Ухвала

16 березня 2020 року

м. Київ

справа №401/1011/19

провадження № 61-3664ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Міхна Сергія Семеновича на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2019 року у складі судді Іващенко В. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від

16 січня у складі колегії суддів: Дуковського О. Л.. Письменного О. А.,

Чельник О. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб-ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Уповноважена особа на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про визнання її кредитором та внесення до реєстру акцептованих кредиторів.

Позов мотивувала тим, що вона є спадкоємцем 1/3 частини вкладу з відповідними відсотками, після смерті ОСОБА_2 . На виконання постанови НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 18 грудня 2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатору банкрута». Спадкодавець ОСОБА_2 помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до оголошення про ліквідацію банку, а тому не мав можливості вчасно заявити про свої вимоги до банку у передбачений законом строк до 21 січня 2016 року. Спадкові права на банківський вклад вона оформила у липні 2016 року, після встановленого шестимісячного строку прийняття спадщини, а тому звернутися із заявою до банку у тридцяти денний термін не мала можливості. 16 вересня 2016 року вона отримала гарантовану виплату у розмірі 1/3 частини вкладу, тобто 66 666,66 грн, залишок складає - 218 318,34 грн.

Позивач звернулася до відповідача з заявою про повернення решти вкладу але їй було відмовлено у виплаті коштів, через пропуск тридцятиденного терміну звернення із такою заявою. Посилаючись на те, що така відмова є незаконною, просила зобов`язати Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнати її кредиторські вимоги та внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом включення до нього акцептованих вимог ОСОБА_1 , а також подати зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на затвердження Виконавчій дирекції ФГВФО.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від

09 вересня 2019 року, залишеним без змін постаново. Кропивницького апеляційного суду від 16 січня 2020 року, позов задоволено.

Зобов`язано Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» визнати кредиторські вимоги ОСОБА_1 та внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом включення до нього акцептованих вимог ОСОБА_1 , а також подати зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на затвердження Виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 , як спадкоємець вкладника ОСОБА_2 не мала можливості заявити свої вимоги до банку у тридцятиденний термін, визначений законом, оскільки прийняла спадщину після закінчення строку визначеного у Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Обмеження кредиторів надзвичайно коротким строком на звернення з вимогами про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними, було б непропорційним, а таке втручання у права кредиторів на мирне володіння їх майном - неправомірним.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхна С. С., у якій він просив рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 січня 2020 року скасувати, і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема суди не врахували висновків щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі 910/8793/17 та від 03 квітня 2018 року у справі

№ 910/15373/17.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання кредиторської вимоги та зобов`язання ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити позивача у реєстр (список) кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на виплату вкладу у розмірі 218 318,34 грн.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували висновків щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, є безпідставними, оскільки наведені, як приклад постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі 910/8793/17 та від 03 квітня 2018. року у справі

№ 910/15373/17 ухвалені за інших встановлених фактичних обставин справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій застосували правові висновки щодо правильного застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від

20 червня 2018 року у справі № 553/1642/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/17365/15-ц та від 20 березня 2019 року у справі 456/450/16-ц.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від

07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Міхна Сергія Семеновича на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від

09 вересня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від

16 січня у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак