Дата документу 16.03.2020
Справа № 937/8639/19
Провадження № 2/937/612/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Іваненко О.В.,

за участю секретаря: Прозорової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Алексеєнко Віталій Петрович до Мелітопольської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Алексеєнко В.П. звернувся до суду з позовною заявою до Мелітопольської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 27.07.1999р., між ним, ОСОБА_1 , та TOB «Тензор» були укладені договори купівлі-продажу нерухомості, згідно яких ОСОБА_1 придбав частини комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, згідно одного договору він придбав будівлю станції технічного обслуговування, позначеною на плані літерою «Д-2», а згідно іншого договору будівлю складу, позначеною на плані літерою «Г-1» У цей же день директор TOB «Тензор» ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 ключі від всіх об`єктів розташованих на території та технічні документи, а ОСОБА_1 розрахувався з підприємством за придбаний об`єкт сплатив до каси підприємства обумовлені грошові кошті. У 2000р. зазначені об`єкти були виділені в окрему адресу, в наслідок чого ним була присвоєна адреса: АДРЕСА_2 . 01.04.2004р. при отриманні свідоцтва про право власності на нерухоме майно, з`ясувалось, що до частини придбаного комплексу будівель та споруд не вийшла невелика споруда « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка знаходиться біля зазначених об`єктів та позначена на плані літерою «К-1». В наслідок цього, за ОСОБА_1 було оформлене право власності ні на одну цілу частку об`єкту, а 999/1000 частки. Інші 1/1000частка залишилась у власності TOB «Тензор». 02.04.2004р. між ОСОБА_1 та TOB «Тензор» був укладений договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, згідно якого ОСОБА_1 придбав частину комплексу будівель та споруд, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ) та складається з 1/1000частини комплексу будівель та споруд, позначеної на плані літерою «К-1». У 2011р. ОСОБА_1 став власником земельної ділянки на якій розташовані всі вищезазначені споруди. Намагаючись належним чином оформити на себе право власності на спірну споруду, ОСОБА_1 спробував розшукати нинішнє місцезнаходження TOB «Тензор». Однак, з`ясувалось, що у 2012р. підприємство припинило своє існування. Таким чином, оформити на себе спірний об`єкт загальним шляхом не представляється можливим, оскільки титульний власник майна ліквідований. Укладаючи з ОСОБА_1 договір про купівлю-продаж спірного об`єкту та здійснюючи дії на його виконання передачею майна та документів, TOB «Тензор» здійснило дії, які в розумінні ст.347 ЦК України, свідчать про відмову від права власності на майно. Враховуючи добросовісність заволодіння та подальшого відкритого та безперервно володіння спірним майном протягом понад 19 років поспіль, є достатні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний об`єкт. Тому на підставі викладеного, він просить суд визнати за ним, ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/1000частини комплексу будівель та споруд, яка складається з об`єкту позначеному на плані літерою «К-1» та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача - Мелітопольської міської ради - в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи 27.07.1999р., між ОСОБА_1 та TOB «Тензор» були укладені договори купівлі-продажу нерухомості за р.№64413 від 27.07.1999р. та р.№64414 від 27.07.1999р., згідно яких ОСОБА_1 придбав частини комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівлю станції технічного обслуговування, позначеною на плані літерою «Д-2» та будівлю складу, позначеною на плані літерою «Г-1», що підтверджується копіями зазначених договорів, актом прийому - передачі та схематичним планом від 27.07.1999р. (а.с.7-10).

Згідно довідки Управління містобудування і архітектури №75 від 28.11.2001р. комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , була присвоєна нова адреса: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Так 01.04.2004 року за ОСОБА_1 було оформлене право власності на 999/1000частки комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 ), що підтверджується копіями свідоцтв, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.09.2019р. (а.с.12-14).

Згідно позовної заяви було встановлено, що 01.04.2004р. при отриманні свідоцтва про право власності на нерухоме майно, з`ясувалось, що до частини придбаного комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_3 ), не увійшла споруда « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка знаходиться біля об`єктів позначених на плані літерою «Д-2» і «Г-1» та позначена на плані літерою «К-1», що складає 1/1000 частину комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_3 ), та залишилась у власності TOB «Тензор».

Так 02.04.2004р. між ОСОБА_1 та TOB «Тензор» був укладений договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, згідно якого ОСОБА_1 придбав частину комплексу будівель та споруд, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 ) та складається з 1/1000 частини комплексу будівель та споруд, позначеної на плані літерою «К-1», що підтверджується копіями зазначеного договору, актом прийому передачі (а.с.15-16).

Крім того у 2011 році ОСОБА_1 став власником земельної ділянки на якій розташовані всі комплекси будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_3 ), що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.07.2011р. (а.с.17).

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що при оформленні права власності на спірну споруду за адресою: АДРЕСА_3 ) яка складається з 1/1000 частини комплексу будівель та споруд, позначеної на плані літерою «К-1», було встановлено, що TOB «Тензор» у 2012р. припинило своє існування, а тому оформити загальним шляхом право власності не представляється можливим, оскільки титульний власник майна ліквідований, що підтверджується роздруківкою з порталу безкоштовного пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державного реєстру (а.с.18-20).

Судом згідно позовної заяви та матеріалів справи було встановлено, що між TOB «Тензор» в особі директора Тараненко Т.О. та ОСОБА_3 у при укладенні договору купівлі-продажу від 02.04.2004 року було дотримано всі умови, а саме договір було укладено у письмовій формі, та сторони фактично повністю виконали умови цього договору, оскільки всі наявні у TOB «Тензор» документі та ключі від об`єкту позначеного на плані літерою «К-1» були передані ОСОБА_1 ще 27.07.1999р. після укладання попередніх договорів від 27.07.1999р., а ОСОБА_1 сплатив обумовлену в договорі суму до каси підприємства.

Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1, 2 ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.328 ЦПК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1, 2 ст.344 ЦПК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України. Тобто, об`єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом десяти років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Згідно п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Згідно п.13 зазначеної постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Згідно п.14 зазначеної постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позивач фактично володіє спірним майном протягом понад 19 років поспіль, та в подальшому має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вищевказаним нерухомим майном, однак на теперішній час оформити право власності у позасудовому порядку не має можливості, оскільки титульний власник майна ліквідований, відповідача проти задоволення позову не заперечує, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 317-344, 1216-1296 ЦК України, Пленумом ВСУ, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Алексеєнко Віталій Петрович до Мелітопольської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 чем ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_1 ), який мешкає: АДРЕСА_4 , право власності на 1/1000частини комплексу будівель та споруд, яка складається з об`єкту позначеному на плані літерою «К-1» та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ), яка належала ТОВ «Тензор» на підставі свідоцтва про право власності, за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко