№ провадження 2-о/495/63/2020
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

21 лютого 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю:

від заявниці: не з`явилася

від заінтересованої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/10356/19

за заявою ОСОБА_1

за участю заінтересованої особи Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області

про встановлення факту постійного проживання разом однією сім`єю із спадкодавцем,

В С Т А Н О В И В :

25.11.2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту - заявниця) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою за участю заінтересованої особи Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області (далі по тексту - заінтересована особа) про встановлення факту постійного проживання разом однією сім`єю із спадкодавцем(а.с.1-4).

Так, заявниця просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 12 листопада 2008 року до моменту смерті спадкодавця, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.11.2019 року відкрито окреме провадження по справі № 495/10356/19 за заявою ОСОБА_3 за участю заінтересованої особи Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про встановлення факту постійного проживання разом однією сім`єю із спадкодавцем. Справу призначено до розгляду (а.с.41-42).

Заявниця - ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, згідно якої заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю (а.с.71).

Представник заінтересованої особи - Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву з проханням розглядати справу за відсутністю державного нотаріуса, у зв`язку з його великою завантаженістю в роботі(а.с.69-70).

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла подруга ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить відповідна копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 911 (а.с.8).

З 11.02.2000 року по день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала разом з ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 та відповідним записом у домовій книзі (а.с.6-7, 16-19).

Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки № НОМЕР_3 , масив № НОМЕР_4 , площею 4,37 га на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Заявниця зазначає, що за життя ОСОБА_2 заповіту не складала, інших спадкоємців немає, тому після її смерті як спадкоємець четвертої черги за законом вона прийняла спадщину, так як 22.11.2019 року звернулася з відповідною заявою до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори.

Однак, нотаріусом в усній формі заявниці було роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину їй не буде видане, так як вона не є родичем померлої ОСОБА_2 та було роз`яснено право звернутися до суду за вирішенням цього питання.

За твердження заявниці, за життя її померлої подруги вони дружно жили поряд, в однокімнатній квартири, яка належала їй на праві приватної власності.

17 жовтня 2001 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 12/100 частин своєї квартири АДРЕСА_2 (а.с.9-13).

Заявниця вселилася у вищезазначену квартиру та стала нею користуватися на правах власника. На той час ОСОБА_1 була одружена, проте її чоловік не заперечував, щоб ОСОБА_2 , в якої було слабке здоров`я, часто навідувала їх, фактично залишаючись разом з ними жити, так як він працює водієм- далекобійником. Спочатку ОСОБА_2 жила разом з ОСОБА_1 декілька днів у неділю, а потім, коли стан здоров`я почав погіршуватись вона стала залишатись на більш довгий термін.

11 листопада 2008 року шлюб між ОСОБА_1 та її чоловіком - ОСОБА_4 було розірвано, що підтверджується рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2008 року (а.с.26).

Як вказує заявниця, після розірвання шлюбу її колишній чоловік - ОСОБА_4 з реєстрації квартирі не знявся, але живе своїм особистим життям, будь-яких претензій матеріального характеру не має.

Після чого заявниця залишилися жити разом з ОСОБА_2 та її малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_2 перевезла до квартири заявниці свої особисті речі, документи, які після смерті її залишились у заявниці та вони почали жити однією сім`єю, вели спільний бюджет.

Заявниця вказує, що вона забезпечувала ОСОБА_2 харчами, одягом, піклувалася про їх відпочинок, у свою чергу ОСОБА_2 давала гроші для сплати за комунальні послуги та придбання харчів, готовила їжу, прибирала у квартирі.

Відповідно до акту з ОСББ «Уют» від 15.10.2019 року факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 та ведення сумісного господарства підтверджують сусіди: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.24).

ОСОБА_2 на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 11.02.2000 року, також за даною адресою були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується довідкою № 53 від 25.11.2019 року (а.с.35).

Після смерті ОСОБА_2 заявниця повністю взяла на себе клопоти по проведенню її поховання.

Встановлення факту проживання однією сім`єю зі своєю померлою подругою, заявниці необхідно для оформлення спадкових прав.

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з відповідною заявою про встановлення факту постійного проживання разом однією сім`єю із спадкодавцем.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (ч.2 ст.294 ЦПК України).

Згідно із частинами першою та другою статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов`язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спори про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що має юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Як вбачається з вимог ОСОБА_1 та було вище зазначено, остання просить встановити факт того, що вона на час відкриття спадщини постійно проживала зі своєю подругою - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , тому фактично прийняла спадщину після її смерті.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Із вказаних в законі ознак сім`ї є спільність проживання, спільний побут її членів та основною юридичною ознакою сім`ї є те, що її членів пов`язують взаємні права та обов`язки. Дані ознаки виражені, зокрема, у спільному веденні господарства, влаштуванні відпочинку, набутті певних речей, комплексі взаємних особистих немайнових та майнових прав та обов`язків, які за своєю природою є сімейно-правовими та встановлюються сімейним законодавством і пов`язують учасників сімейних відносин своєрідними правовими зв`язками, тощо.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини постійно проживала зі своєю подругою - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому фактично прийняла спадщину після його смерті.

Відповідно до ст.319 Цивільного процесуального кодексу України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до Листа Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим її заява за участю заінтересованої особи Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про встановлення факту постійного проживання разом однією сім`єю із спадкодавцем підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 268, 293-294, 315, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про встановлення факту постійного проживання разом однією сім`єю із спадкодавцем- задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 12 листопада 2008 року до моменту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Мишко