Справа № 456/2856/18
Провадження № 2/456/124/2020
РІШЕННЯ

іменем України

27 лютого 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Стрий цивільну справу № 456/2856/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області про відшкодування завданої моральної та фізичної шкоди органами державної влади України,

встановив:

18.07.2018 року до суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області про відшкодування завданої моральної та фізичної шкоди органами державної влади України.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26.01.2003р., його було затримано в с. Миртюки Стрийського району Львівської області працівниками міліції за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 КК України. Під час затримання різко зупинився автомобіль без розпізнавальних знаків із якого вискочили троє чоловіків та з криками побігли за позивачем, який намагався втекти, однак перебуваючи в алкогольному сп`янінні цього зробити не зміг. Окрім цього, міліціонером Моршинського МВС Стрийського МРВ УМВСУ в Львівській області ОСОБА_2 здійснено без крайньої необхідності застосування зброї. В результаті чого, позивачу було заподіяно вогнепальне ушкодження правої руки та пуля пройшла наскрізь, що підтверджується висновком медичної експертизи №48 від 26.01.2003. Після цього вони підбігли та положили позивача на дорогу, вивертаючи руки за спиною, наділи кайданки та почали наносити удари ногами, кулаками, резиновою палкою по голові, тілу, ногах. В подальшому, позивача посадили на заднє сидіння автомобіля разом з працівником міліції ОСОБА_2 та чоловіком в цивільному одязі, а третій сів за кермо, де продовжували наносити удари. Пізніше стало відомо, що двоє чоловіків в цивільному одязі, які наносили удари при затриманні були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Коли був доставлений в Моршинський відділ міліції, четверо чи п`ятеро працівників поліції в коридорі продовжили наносити удари, незважаючи на вогнепальну рану на руці із-за якої стікав кров`ю. Потім розділи позивача до гола та посадили в камеру, незважаючи, що було холодно. Так, 26.01.2003 було складено протокол затримання за підписом капітана міліції ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , згідно якого було вилучено речові докази, адже в курці знаходилась пуля зі стальною серцевиною, якою був поранений в руку. В процесі судового розгляду при огляді речових доказів був опечатаний пакет та пошкоджень на пакеті не було виявлено, хоча в кишені куртки пуля органами досудового розслідування не було представлена суду для огляду. Тим самим, органи досудового розслідування зловживаючи своїм посадовим становищем знищили речові докази пулю, з метою не проведення балістичної експертизи для виявлення фактичних обставин справи. Так, протягом декількох годин позивачу було видано білизну, штани, сорочку і тапочки, хоча такий одяг від холоду не допомагала. Після цього, прийшли двоє чоловіків в цивільному одязі, один з яких виявився старшим уповноваженим ОСОБА_9 та відвели в кабінет, який зачинили і розпочали здійснювати допит, під час якого наносили удари кулаками на які намотували ганчірку або рушник, сидінням зі стільця, пластиковою двохлітровою пляшкою із водою. Окрім цього, удари наносили по рані на правій руці, заламували руки в кайданках і на голову надівали поліетиленовий пакет. В кінці допиту, вони погрожували пістолетом, що пристрілять, тому в позивача не було сумнівів і він був вимушений дати згоду і написати все, що йому скажуть, зокрема написати явку з повинною від 26.01.2003. При проведенні цих незаконних дій, позивачу не було представлено адвоката та перекладача з української мови на російську мову, прав не роз`яснювали.

Застосування вогнепальної зброї, фізичного насильства до позивача підтверджується висновком експерта №48 від 27.01.2003, відеозаписом відтворення обставин події від 27.01.2003, а також ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003.

Так, 26.01.2003 позивач був доставлений в ІТТ Стрийського МВ ГУМВСУ у Львівській області, де утримувався по 17.02.2003, тобто 22 дні, що порушує норми Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993. Під час якого неодноразово застосувалось насильство з метою отримати від позивача явку з повинною та визнати вину щодо вчинення згвалтування ОСОБА_10 . Потім стало відомо, що застосування насильства здійснювали троє оперативних працівників, серед яких старший оперативно уповноважений Стрийського відділу міліції капітаном ОСОБА_11 . Так, оперуповноважений підполковник міліції ОСОБА_9 , капітан міліції ОСОБА_11 та інші є неналежними суб`єктами, які не уповноважені проводити будь-які слідчі дії та не мали права проводити допит з позивачем, що спричинило порушення чинного законодавства. Окрім цього, застосування заборонених методів ведення слідства тортур оперативними працівниками була спричинена сильна фізична біль, страждання і тілесні ушкодження. В наслідок чого, позивач почувався дезорієнтацію, ущемленим, приниженим, незахищеним, обмеженим, відчував душевно-моральні страждання, переживання, психічний розлад з нав`язливою суїцидною думкою, відчував сильну фізичну біль, що спричинило сильні страждання і спричинило моральну шкоду, тому змушений звернутися до суду про стягнення компенсації в розмірі 1850000 євро.

Позивач ОСОБА_1 не з`явився у зв`язку з тим, що відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ФКУ ВК-18 УФСІН Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу. Про розгляд заяви ОСОБА_1 був належним чином повідомленим, про що свідчить копія повідомлення про вручення 14.01.2020 відправлення № RA824358369UA, а також роздруківкою з сайту трекінг-сервісу Укрпошти за номером відправлення RA824358369UA.

Окрім цього, отримавши повідомлення про час та місце розгляду справи, позивачем ОСОБА_1 подано клопотання, згідно якого позивач вказав, що 26.01.2003р. був затриманий на території України в Львівській області, Стрийського району, в с. Миртюки за підозрою у вчиненні злочину в м. Моршин. 30.01.2003р. постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою Кукляка І.Я. Суд не забезпечив обов`язкового захисника, перекладача та не вручено постанову суду від 30.01.2003р.. 14.11.2003р. постановлено вирок апеляційним судом Львівської області. Оскільки ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, органи досудового слідства, прокурор і суд повинні були обов`язково невідкладно повідомити Генеральне консульство Російської Федерації у Львові про затримання громадянина Росії, однак цього зроблено не було. Тому виникають сумніви в законності, справедливості і засудженні ОСОБА_1 . Так як у відповідності з принципами міжнародного права гарантування Віденської Конвенції «Про консульські відносини» від 24.04.1963, Консульської Конвенції між Російською Федерацією і Україною від 15.01.1993, Конституції України, органи досудового слідства продемонстрували нехтування інститутом міжнародної угоди.

Представник відповідача Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області в судове засідання не з?явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив в якому вказав, що виходячи зі змісту позовної заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, останнім було зазначено осіб, які судячи з наведеного позивачем вчиняли стосовно нього акти насильства при затриманні та подальшому досудовому розслідуванні. Жодні з зазначених у позовній заяві осіб не були та не є колишніми чи діючими співробітниками структурного підрозділу юридичної особи ГУНП у Львівській області - Стрийського ВП ГУНП у Львівській області. Повідомляє, що на підставі Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон) 07 листопада 2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію». Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було утворено, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Національної поліції та ліквідовано територіальні органи Міністерства внутрішніх справ. Згідно із ст.ст. 1, 13 Закону Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Національна поліція не належить до органів внутрішніх справ та не входить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, а є самостійним центральним органом виконавчої влади, та відповідно до Закону та Положення про національну поліцію, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877, діяльність поліції спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із Законом.

Крім того, Закон та інші акти законодавства, прийняті на його виконання не передбачають правонаступництва Національною поліцією, як центральним органом виконавчої влади та його територіальними органами, будь-яких прав та обов`язків від органів та підрозділів міліції, яка ліквідується.

Окрім цього, якщо позивач вважає, що йому заподіяно моральну шкоду то при зверненні із позовною заявою ним не дотримано встановленого для даної категорії справи порядку попереднього позасудового вирішення справи та всупереч вимогам ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суди» він не звертався із вказаною вимогою до відповідних органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, про що вищевказаними органами не виносилася відповідна постанова (ухвала). Враховуючи п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.95 із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001, № 1 від 27.02.2009, позивач не надав жодних документів, які б слугували підтвердженням про наявність у нього фізичних, душевних, психічних страждань спричинених унаслідок протиправних діянь посадових осіб Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, а тому сторона відповідача вважає, що наявність такої шкоди абсолютно нічим не підтверджується. Тому, в задоволенні позову ОСОБА_1 у справі № 456/2856/18 відмовити повністю.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Як передбачено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки, позивач відбуває покарання в Росії, ЯНАО, Приуральський район, пос.Харп, ФКУ, ІК 18 тому відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах розгляд даної справи суд проводи з врахуванням вимог даної Конвенції.

Судом 25.07.2018р. відповідно до вимог вказаної Конвеції, було направлено, і в подальшому направлялися всі судові документи для вручення засудженому ОСОБА_1 ..

Наведене доводиться супровідним листом від 25.07.2018р. за №456/2856/18/8929/18 про направлення судових документів Головному територіальному управлінню юстиції у Львівській області для подальшого скерування їх в Міністерство юстиції України для належного виконання.

ОСОБА_1 надіслані судом документи отримані 25.10.2018р., що доводиться підтвердженням про вручення документу (а.с.37).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи по суті, що вироком колегії суддів судової палати для розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України та відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю скоєних злочинів ОСОБА_1 засуджено до довічного позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 30.03.2004 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок колегії суддів судової палати для розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 щодо ОСОБА_1 без змін.

Також, ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 у ході судового розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_1 . ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 4 ст. 152, п.10 ч.2 ст.115 КК України було виділено з даної кримінальної справи в окреме провадження матеріали стосовно застосування насильства, зброї і спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 в процесі затримання 26.01.2003, а саме: копію протоколу його утримання в кімнаті затриманих від 26.01.2003 (т.1 а.с.224); копію висновку судово-медичної експертизи №48 від 26.01.2003 (т.2 а.с.14-15).

Щодо подальшого руху справи, виділеної в окреме провадження суду не надано доказів. Позивач вважає, що незаконними та протиправними діями органів досудового розслідування йому вчинена моральна шкода, яку просить стягнути.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до довідки №14328 від 24.10.2018, виданої Стрийським ВП ГУНП у Львівській області (а.с.19) вбачається, що в Стрийському ВП ГУНП у Львівській області громадяни: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 службу не проходили та не являються діючими працівниками.

Згідно з наданою ліквідаційною комісією Стрийського РВ інформацією ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проходили службу в Моршинському МВМ Стрийського РВ УМВС України у Львівській області. Міліціонер ППС старший прапорщик міліції ОСОБА_2 з 01.08.1995 до 30.07.1998. Старший інспектор черговий майор міліції ОСОБА_5 з 14.11.1997 до 18.07.2006. Помічник оперативного чергового старший прапорщик міліції ОСОБА_8 з 25.09.1991 до 01.12.2005. Старший оперуповноважений черговий полковник міліції ОСОБА_9 з 23.10.1995 до 25.11.1996. ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не являлися працівниками ОВС України (лист Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області № 4028/59/01/19 від 06.05.2019) (оригінал довідки міститься в справі № Справа № 1-34/03

Провадження № 1-о/456/12/2019).

З матеріалів справи № 1-34/03 встановлено, що 26.01.2003р. старший оперативний черговий Моршинського МВМ ОСОБА_14 М ОСОБА_15 М. у присутності понятих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та з участю міліціонера по охороні затриманого ОСОБА_8 склав протокол утримання особи в кімнаті затриманих (Том 1 а.с. 224).

З`явлення із зізнанням було відібрано в ОСОБА_1 старшим оперуповноваженим в ОВС УКР УМВСУ у Львівській області підполковником міліції Сакаль П.І. (Том 1 а.с. 22).

Відповідно до протоколу про затримання підозрюваного від 27.01.2003р. старший помічник прокурора Стрийського району Бобяк Б.В. згідно зі ст. 115 КПК України затримав як підозрюваного ОСОБА_1 за підозрою у скоєнні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. ОСОБА_1 роз`яснено, що відповідно до ст.ст.73, 115 КПК України він вправі давати пояснення, заявляти клопотання, оскаржувати дії і рішення слідчого і прокурора (Том 1 а.с. 30).

Таким чином, з матеріалів справи № 1-34/03 встановлено, що міліціонер ППС старший прапорщик міліції ОСОБА_2 , а також ОСОБА_13 , ОСОБА_4 участі в затриманні ОСОБА_1 не брали.

Відтак затримання ОСОБА_1 і його допит були проведені повноважними на це особами згідно з вимогами законодавства, підозрюваному повідомлено зрозумілою для нього мовою підстави затримання та злочин, у вчиненні якого він підозрюється, а також роз`яснено його права, про що свідчить його підпис у протоколі затримання підозрюваного (Том 1 а.с. 30).

З наведеного вбачається, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 з кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за вчинення злочинів, передбачених п. 10 ч.2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України виділено в окреме провадження матеріали стосовно застосування насильства, зброї і спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 в процесі затримання 26.01.2003р..

Посилання ОСОБА_1 на те, що при затриманні до нього застосовувалось фізичне насильство, що стверджується протоколом його утримання в кімнаті затриманих від 26.01.2003р. та висновком судово-медичної експертизи № 48 від 26.01.2003р., не спростовують винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України; оцінку зібраним доказам надано при ухваленні вироку від 14.11.2003р., яким ОСОБА_1 до покарання у виді довічного позбавлення волі, вказаний вирок переглянуто Верховним Судом України і такий набрав законної сили.

Що стосується твердження ОСОБА_1 про те, що на досудовому розслідуванні, під час написання ним з`явлення із зізнанням йому не було надано адвоката та перекладача, слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43-1 КПК України (в редакції від 28.12.1960 із змінами та доповненнями станом на 30.01.2003) підозрюваним визнається: 1) особа, затримана по підозрінню у вчиненні злочину; 2) особа, до якої застосовано запобіжний захід до винесення постанови про притягнення її як обвинуваченого. Підозрюваний має право: знати, в чому він підозрюється; давати показання або відмовитися давати показання і відповідати на запитання; мати захисника і побачення з ним до першого допиту; подавати докази; заявляти клопотання і відводи; вимагати перевірки судом чи прокурором правомірності затримання; подавати скарги на дії і рішення особи, яка провадить оперативно-розшукові дії та дізнання, слідчого і прокурора, а за наявності відповідних підстав - на забезпечення безпеки.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 45 КПК України (в редакції від 28.12.1960 із змінами та доповненнями станом на 30.01.2003) участь захисника при провадженні дізнання, досудового слідства і в розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції є обов`язковою: у справах осіб, які не володіють мовою, якою ведеться судочинство - з моменту затримання особи чи пред`явлення їй обвинувачення; коли санкція статті, за якою кваліфікується злочин, передбачає довічне ув`язнення - з моменту затримання особи чи пред`явлення їй обвинувачення.

Оглядом матеріалів справи № 1-34/03 встановлено, що 26.01.2003р. ОСОБА_1 написав з`явлення із зізнанням, в якому визнав вину у вчиненні злочинів, за які його засуджено вироком Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003р., з`явлення із зізнанням написав власноручно та зобов`язався в процесі розслідування кримінальної справи надати детальні пояснення з приводу вчинення ним кожного злочину, про що і розписався (Т. 1 а.с. 22).

Окрім цього, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 та доповнення до них, в яких останній більш детально описує обставини злочинів, які були вчинені ним 25.01.2003 (Т. 1 а.с. 23-25).

Суд критично відноситься до твердження засудженого ОСОБА_1 про те, що під час написання ним з`явлення із зізнанням та проведення допиту від 26.01.2003р. у нього не було адвоката, оскільки, беручи до уваги вищевказані норми КПК України (в редакції від 28.12.1960 із змінами та доповненнями станом на 30.01.2003), участь захисника при кваліфікації дій підозрюваного за ч. 1 ст. 115 КК України, яка була інкримінована підозрюваному, не була обов`язковою. Окрім цього, засуджений ОСОБА_1 не був позбавлений можливості заявляти подібного роду клопотання, однак таким правом у встановленому законом порядку не скористався.

Що стосується покликань засудженого на застосування відносно нього незаконних методів досудового слідства під час досудового розслідування кримінального провадження, то в даному випадку суд доходить наступного висновку.

Оглядом матеріалів кримінальної справи встановлено, що під час судового розгляду підсудний Кукляк І.Я. зазначав про наведені факти і такі були перевірені як судом першої, так і судом касаційної інстанцій. Окрім цього, за неодноразовими зверненнями ОСОБА_1 щодо застосування відносно нього під час досудового розслідування незаконних методів досудового слідства правоохоронними органами було проведено та припинено перевірку (матеріали ЖЕО № 6431 від 04.08.2016, №8020 від 28.09.2016, № 9839 від 21.12.2016).

Таким чином, встановлення факту незаконності дій органів досудового розслідування є компетенцією органів кримінального провадження, а відтак в порядку цивільного судочинства питання про відшкодування шкоди може розглядатися тільки після встановлення такого факту.

Судом, з метою недопущення порушення прав як позивача так і відповідача, з метою належного розгляду справи, було задоволено клопотання позивача від 08.08.2019р. про допит свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які неодноразово викликалися в суд рекомендованими судовими повістками однак, дані особи, в судові засідання не з?явилися та було встановлено, що ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 за вказаними позивачем адресами не проживають, ОСОБА_21 перебуває за межами України, інші особи не з?явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки.

Окрім цього, з огляду на положення ст.51 ЦПК саме позивачу належить право обирати відповідача, тобто особу до якої заявляються позовні вимоги. За власною ініціативою суд не може здійснювати заміну відповідача, якщо буде встановлено, що позов пред`явлено не до тієї особи.

Позивачем не було суду подано жодного клопотання відповідно до вимог ст.51 ЦПК України про притягнення до участі у справі співвідповідача чи заміну неналежного відповідача тому, суд з врахуванням наведеного позбавлений права самостійно вчинити таку дію.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави за яких у позивача виникає право вимоги на відшкодування шкоди (моральної), завданої незаконними діями органів досудового розслідування заявлені до неналежного відповідача, а тому позов не підлягає задоволенню.

Щодо твердження позивача, що він є громадянином іноземної держави Російської Федерації та внаслідок чого у ході досудового слідства не було повідомлено про його затримання 26.01.2003р. Генеральне консульство Російської федерації у Львові, внаслідок чого він був позбавлений права на ефективну правову допомогу, судом встановлено наступне.

Дійсно, органами дізнання та досудового слідства під час затримання ОСОБА_1 було встановлено, він є громадянином іноземної держави Російської Федерації і у відповідності до вимог чинного на той час кримінально процесуального законодавства України, зважаючи на той факт, що ОСОБА_1 не був особою яка користується правом дипломатичної недоторканості тому, орган дізнання та досудового слідства не зобов`язані були повідомляти Консульство Російської Федерації у Львові про таке затримання.

Окрім цього ОСОБА_1 у відповідності до ст.43-1 КПК України не був позбавлений права вимагати перевірки судом чи прокурором правомірності його затримання, а також самостійно звернутись з відповідною заявою у Консульство.

Також, слід звернути увагу, на той факт, що на час затримання ОСОБА_1 на території Львівської області такий вже перебував у федеральному розшуку у Російській Федерації. Тому на виконання клопотання про надання правової допомоги у кримінальній справі у Головне слідче управління МВС України зі слідчого комітету МВС Російської Федерації надійшли копії матеріалів кримінальної справ 07/3404 порушеної відносно ОСОБА_1 . Тобто про затримання громадянина Російської Федерації компетентним органам цієї держави було відомо.

Таким чином, дане твердження позивача розглядалось в межах кримінального провадження, тобто це не є компетенцією даного цивільного провадження.

З врахуванням вищенаведеного в судовому засіданні встановлено безпідставність позовних вимог тому, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області про відшкодування завданої моральної та фізичної шкоди органами державної влади України відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Р. Т. Шрамко