Справа № 462/5613/17 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/986/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника Залізничного відділу ДВС у м. Львові - Макухіної І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ( правонаступники ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , від імені якого діє його мати ОСОБА_5 ) на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України та Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопада ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачів 20 000 грн. моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог покликалася на те, що ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 16.10.2015р. у справі №462/1690/13-ц за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії працівників Залізничного ВДВС ЛМУЮ, визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пазиняк Галини Ярославівни щодо виконання виконавчих листів №2-956/2010 від 05.08.2010р. та №462/1690/13-ц від 01.10.2013р., виданих Залізничним районним судом м.Львова.

Вважла, що неправомірною бездіяльність Залізничного ВДВС ЛМУЮ їй завдано значну моральну шкоду, яка полягає у нервових стресах, переживаннях, дратівливості, слабості, болях у ділянці серця, головних болях та порушеннях режиму сну. Такий стан викликаний через брак грошових коштів на придбання ліків та продуктів харчування, оскільки вказані кошти мали б стягуватися Залізничним ВДВС ЛМУЮ із боржника по аліментах, на підставі виконавчих листів №2-956/2010 від 05.08.2010р. та №462/1690/13-ц від 01.10.2013р., виданих Залізничним районним судом м.Львова. За наведеного, їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 20000 грн.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500 грн. В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення є незаконним, необгрунтовним, таким, що не в повній мірі охоплює понесені моральні страждання через неправомірну бездіяльність відповідача.

Зазначає, що неправомірною бездіяльністю їй завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервових стресах, переживаннях, слабості, болях у ділянці серця, головних болях, порушеннях режиму сну.

Вказує на те, що такий стан викликаний через брак грошових коштів на придбання ліків для себе, продуктів харчування, кошти ж мав би стягувати Залізничний ВДВС ЛМУЮ з боржника, згідно із виконавчими листами №2-956/2010 від 05.0.2010 року та №462/1690/13 від 01.10.2013 року, виданими Залізничним районним судом м. Львова. Крім цього, зазначає, що в судовому засіданні її представником ОСОБА_2 було наголошено судді про її поважний вік, безліч хвороб, що є лікарською таємницею.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги.

Позивачка ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтвердждується копією суідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 09 серпня 2018 року.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 березня 2020 року залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , від імені якого діє його мати ОСОБА_5 , як законний представник, в якості правонаступників позивачки ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України та Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ про відшкодування моральної шкоди

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 березня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі до вирішення та набрання законної сили рішення у справі №462/8025/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , законний представник ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування за законом.

Ухвалою Львівського апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотання Залізничного відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закриття провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що на виконанні у Залізничному ВДВС Львівського міського управління юстиції знаходилося виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-956/2010, виданого 05 серпня 2010р. Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_7 в користь непрацездатної матері ОСОБА_1 аліменів на її утримання в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 07 травня 2009р., на виконання якого постановою державного виконавця від 17 серпня 2010р. відкрито виконавче провадження. 11 жовтня 2010р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

З акту від 22 листопада 2011р. вбачається, що при виході за адресою: АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану боржника, встановлено, що ОСОБА_7 за даною адресою не проживає з 1998р., фактична адреса проживання м. Алкана-де-Енарес Іспанія і майно належні боржнику для опису та арешту відсутнє. 22 жовтня 2013р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-956/2010, виданого 05 серпня 2010р.

Також, Залізничний ВДВС Львівського міського управління юстиції звернувся в Залізничний районний суд м.Львова з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України, в задоволенні якого ухвалою суду від 29 грудня 2012р. було відмовлено. 08 жовтня 2013р. у відділ Залізничного ВДВС Львівського міського управління юстиції надійшов виконавчий лист №462/1690/13-ц, виданий 01 жовтня 2013р. Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь непрацездатної матері ОСОБА_1 , 1941 р. народження аліменти на її утримання в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 28 лютого 2013р. 09 жовтня 2013р. старшим державним виконавцем Залізничного ВДВС Львівського міського управління юстиції Пазиняк Г.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 462/1690/13-ц, виданого 01 жовтня 2013р. Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_7 на користь напрацездатної матері ОСОБА_1 по 300 грн. щомісячно, починаючи з 28.02.2013р.

З розрахунку боргу по сплаті аліментів боржником ОСОБА_7 від 11 березня 2014р. вбачається, що сума боргу станом на 12 березня 2014р. становила 16250 грн. 22 жовтня 2013р. старшим державним виконавцем Залізничного ВДВС Львівського міського управління юстиції Пазиняк Г.Я. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_7 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику.

Залізничний ВДВС Львівського міського управління юстиції 28 квітня 2014р. звернувся в Залізничний районний суд м.Львова з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України, в задоволенні якого ухвалою суду від 02 червня 2015р. відмовлено. 04 червня 2015р. державний виконавець звернувся до Залізничного районного суду м.Львова з поданням про розшук боржника ОСОБА_7 та ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2015р. оголошено розшук боржника - ОСОБА_7 13 липня 2015р. головним державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ Пазиняк Г.Я. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 462/1690/13-ц, виданого 01 жовтня 2013р.

Крім того, державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ Пазиняк Г.Я. було зроблено ряд виконавчих дій, а саме відповідні запити щодо перевірки майнового стану ОСОБА_7 та встановлення її місцезнаходження, на які отримано відповіді: з ПАТ «Національний депозитарій України», що Центральний депозитарій не володіє інформацією щодо депозитних установ, що відкрили ОСОБА_7 рахунки у цінних паперах; з ГУ Держгеокадастру у Львівській області, що станом на 01 січня 2013р. земельних ділянок у власності ОСОБА_7 на території області не зареєстровано; з Національної комісії з цінних паперів та Фондового ринку, що станом на 31 березня 2016р. ОСОБА_7 серед власників, які володіють значними пакетами акцій (10 % і більше статутного капіталу) емітентів, відсутня; з Відділу ДРАЦСу УДР ГТУЮ у Львівській області, що відсутній актовий запис про шлюб ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 січня 2009р. по теперішній час, а також зроблено запити у відділ АДР ГУ МВСУ у Львівській області, Головне управління Держземагентства Львівській області, Головне управління ПФУ у Львівській області, Державну інспекцію сільського господарства, Першу Львівську державну нотаріальну контору, Львівський міський центр зайнятості та Управління архітектури ЛМР, відповіді на які в Залізничний ВДВС ЛМУЮ так і не надійшли.

Також, головним державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ Пазиняк Г.Я. було зроблено розрахунок боргу по сплаті аліментів боржником ОСОБА_7 від 01 серпня 2016р., з якого вбачається, що сума боргу станом на 01 серпня 2016р. становила 24050 грн. Боржником не сплачуються аліменти та не надано квитанцій про сплату аліментів щомісячно.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015р. встановлено, що оскаржувана постанова прийнята на підставі ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 30 червня 2015р., якою оголошено розшук боржника ОСОБА_7 . Вказана ухвала, на даний час, є чинною та набрала законної сили. Вказана ухвала залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 листопада 2015р.

При цьому в ухвалі апеляційного суду вказано, що, оголошуючи розшук ОСОБА_7 , районний суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що боржник ОСОБА_7 на виклики державного виконавця не з`являється, при перевірці майнового стану боржника встановлено, що відсутнє майно, на яке можна накласти арешт, оскільки боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі, не проживає з 1998р., зі слів брата ОСОБА_2 вона проживає в Іспанії, однак відсутні будь-які документи, які б засвідчували те, що боржник ОСОБА_7 перебуває за кордоном. Отже підстав для скасування постанови від 13 липня 2015р. не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що права позивачки бездіяльністю державного виконавця були порушені.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

За змістом ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», статей 1173, 1174 ЦК України шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави, незалежно від його вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Як передбачено ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Як регламентовано п. 9 зазначеної вище постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з рішенням КС України від 08.10.2008 №20-рп/2008 моральна шкода, завдана внаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодовується громадянам на підставі загальної норми викладеної у ст.1167 ЦК України.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується душевні страждання ОСОБА_1 , яких зазнала позивачка, внаслідок бездіяльності державного виконавця і була позбавлена права на отримання аліментів на своє утримання

З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості розмір моральної шкоди суд колегія суддів вважає, що судом першої інстанції визначено обґрунтований розмір моральної шкоди, який підлягає стягнення на користь правонаступників позивачки в сумі 2 000 гривень .

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь 20 000 гривень моральної шкоди в даному випадку є очевидно завищеними, належним чином не мотивованими, тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнутою.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (правонаступники ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , від імені якого діє його мати ОСОБА_5 ) - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 березня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.