ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/989/19 Номер провадження 22-ц/814/845/20Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т.Г. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.І.

розглянув у м.Полтаві в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 січня 2020 року (час ухвалення судового рішення з 14:06:15 год. по 14:53:01 год., дата виготовлення повного тексту рішення - 21 січня 2020 року) у справі за позовом Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою.

Заслухавши доповідь судді доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року Малоперещепинська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області звернулась до суду із вказаним позовом, просила стягнути із ОСОБА_1 до бюджету об`єднаної територіальної громади грошові кошти у розмірі 83 308,23 грн. в якості орендної плати за користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за такими реквізитами: Н-Санжарське УК/щтг с.М.Перещ/18010900, , Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, р/р НОМЕР_1 , ККДБ 18010900, орендна плата з фізичних осіб. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на належній сільській раді землі розташоване нерухоме майно, яке належало ОСОБА_2 та з яким 02 серпня 2010 року укладено договір оренди землі.

15 липня 2018 року ОСОБА_1 набула право власності на виробничі будівлі і споруди, що раніше належали ОСОБА_2 , проте новий власник тривалий час не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, на якій розташоване належне їй нерухоме майно.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 січня 2020 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні позовних вимог Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району.

В апеляційній скарзі Малоперещепинська сільська рада Новосанжарського району, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на постанови ВС у складі колегії суддів Господарського суду від 19.06.2018 року у справі № 922/3655/17 та від 07.11.2018 року у справі № 910/20774/17, ВСУ від 10.04.2018 року у справі № 915/672/17 зазначається, що суд першої інстанції дав неправильне тлумачення нормам ст.377 ЦК України і ст.120 ЗК України, а тому зробив помилковий висновок про припинення договору оренди землі у зв`язку із зміною власника будівель, на якій вони розташовані, і відсутністю у нового власника обов`язку платити за користування землею за відсутності нового договору оренди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на правові позиції судів касаційної інстанції у подібних спорах, навела свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини 1 статті 274 ЦПК України.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 15.06.2018 року ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з виробничих будівель та споруд, а саме: цеху по переробці м`яса, трансформаторної підстанції, паркану з металопрофілю, вбиральні цегляної, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , придбане ОСОБА_1 за 1 537 905 грн., що раніше належало ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності САЕ/319693 від 10.11.2012 року (а.с.14).

Придбане відповідачем нерухоме майно розміщене на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для комерційного використання) площею 0,5402 га., яка належить Малоперещепинській сільській громаді.

Згідно договору оренди землі від 02.08.2010 року земельна ділянка була передана Малоперещепинською сільською радою в оренду ОСОБА_2 , так як на земельній ділянці знаходилися об`єкти нерухомого майна, які належали орендарю ОСОБА_2 на праві власності строком на 49 років, зі сплатою 959,40 грн. щомісяця, та складено відповідний акт (а.с.9-13).

Договір зареєстровано у Новосанжарському районному відділі Полтавської регіональної філії ДЗК від 07.10.2010 року за №82 (а.с.11).

Рішенням тринадцятої сесії Малоперещепинської сільської ради сьомого скликання від 04.09.2018 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5402 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з подальшою передачею в оренду (а.с.16).

Рішенням чотирнадцятої сесії Малоперещепинської сільської ради сьомого скликання від 11.10.2018 року внесено зміни до рішення сільської ради від 04.09.2018 року за заявою ОСОБА_1 та останній надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж вищезазначеної земельної ділянки в натурі на місцевості (а.с.18).

Рішенням шістнадцятої сесії Малоперещепинської сільської ради сьомого скликання від 05.12.2018 року прийнято рішення «Про припинення дії договору оренди землі з попереднім орендарем» і взято до відома факт припинення права оренди земельної ділянки площею 0,5402 га попереднім орендарем ОСОБА_2 та набуття права користування земельною ділянкою теперішнім власником ОСОБА_1 в зв`язку з набуттям нею права власності на нерухоме майно, що знаходиться на цій земельній ділянці (а.с.19).

Рішенням сімнадцятої сесії Малоперещепинської сільської ради сьомого скликання від 20.12.2018 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0308 площею 0,5402 га, призначену для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (а.с.20-21).

Рішенням вісімнадцятої сесії Малоперещепинської сільської ради сьомого скликання від 05.02.2019 року за заявою ОСОБА_1 скасовано рішення сільської ради від 20.12.2018 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» (а.с.23).

Рішенням дев`ятнадцятої сесії Малоперещепинської сільської ради сьомого скликання від 12.03.2019 року внесено зміни до договору оренди землі від 02.08.2010 року, укладеного між Малоперещепинською сільською радою та ОСОБА_2 шляхом зміни орендаря на ОСОБА_1 (а.с.24).

З метою вирішення справи у позасудовому порядку сільська рада звернулася до відповідача з листом-проханням №429 від 21.03.2019 року сплатити орендну плату за землю за період з 15.06.2018 року по 31.12.2018 року в сумі 40 315,61 грн. (а.с.28-29).

З даним листом відповідачу також було надіслано для підписання і подальшої реєстрації додаткова угода № 1 від 12 березня 2019 року до договору оренди землі від 02.08.2010 року про зміну орендаря з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , але по даний час другий примірник надісланої додаткової угоди позивачу не повернуто (а.с.30).

10.04.2019 року до сільської ради від ОСОБА_1 надійшов лист-відповідь, у якому зазначено, що вона не погоджується з умовами надісланих додаткових угод до договору оренди землі, укладеного між Малоперещепинською сільською радою та ОСОБА_2 (а.с.31).

Рішенням двадцятої сесії сьомого скликання Малоперещепинської сільської ради від 16.04.2019 року прийнято рішення про відмову у наданні дозволу щодо поділу земельної ділянки, так як заявник не є стороною договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0308 загальною площею 0,5402 га. (а.с.32).

18.04.2019 року Малоперещепинською сільською радою ОСОБА_3 .В. направлено лист № 572 з проханням сплатити орендну плату за землю, якою вона фактично користується та на якій розміщено її нерухоме майно (а.с.33-34).

26.04.2019 року ОСОБА_1 направила лист до Малоперещепинської сільської ради, в якому вказувала, що вона не має юридичних підстав для сплати орендної плати. При цьому відповідач наголосила, що має намір оформити право користування на умовах довгострокової оренди на підставі дозвільних документів, вказаних у заяві від 19.03.2019 р. (а.с.35).

23.05.2019 року ОСОБА_1 подано заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки загальною площею 0,3370 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в АДРЕСА_1 на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с.36).

Рішенням двадцять другої сесії Малоперещепинської сільської ради сьомого скликання від 14.06.2019 року ОСОБА_4 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5402 га, так як заявник не є стороною договору оренди земельної ділянки (а.с.37).

08.07.2019 року ОСОБА_1 знов звернулась листом до Малоперещепинської сільської ради, в якому просила скасувати рішення двадцять другої сесії сьомого скликання Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 14.06.2019 року, як таке що помилково прийняте з порушенням норм матеріального права та надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки загальною площею 0,3370 га. (а.с.38-39).

Рішенням двадцять третьої сесії Малоперещепинської сільської ради сьомого скликання від 10.07.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про скасування рішення сільської ради від 14.06.2019 року та надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки загальною площею 0,3370 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Також даним рішенням ОСОБА_1 роз`яснено, що вона, як новий власник, з дати набуття права власності на нерухоме майно, придбане з прилюдних торгів, яке розташоване на земельній ділянці в АДРЕСА_1 , набула права користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача (а.с.40).

В зв`язку не сплатою орендної плати за користування земельною ділянкою, на якій розташоване належне відповідачу нерухоме майно, у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 83 308,23 грн. (а.с.41).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення позову, оскільки договір оренди земельної ділянки укладений 02.08.2010 року між позивачем та ОСОБА_2 припинив свою дію повністю з моменту придбання об`єктів промисловості ОСОБА_1 , а нового договору між орендодавцем і новим власником об`єкту нерухомості у встановлений законом спосіб укладено не було.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 сформульований правовий висновок, згідно якого.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів глави 83 ЦК України (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).

Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

Виникнення права власності на жилий будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17).

У справі, що розглядається, позивач як на правову підставу заявлених вимог посилався на норми ст.377, ст.526 ЦК України, ст.96, ст.120 ЗК України, ст.2, ст.21, ст.24 ЗУ «Про оренду землі», ст.287 ПК України, тобто у позові відсутні посилання на норми ст.1212 ЦК України.

У пунктах 85, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 роз`яснено, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

У цій справі належними і допустимими доказами підтверджено, що відповідач після набуття права власності на виробничі будівлі і споруди, які розташовані на земельній ділянці, що належить позивачу, договору оренди земельної ділянки не уклав, жодних коштів за користування земельною ділянкою не сплачував.

Отже, у цій справі спірні правовідносини є кондикційними і при вирішенні спору підлягають до застосування норми ст.1212 ЦК України.

До позовної заяви позивачем долучено розрахунок суми недоотриманої орендної плати (безпідставно збережених коштів) за користування земельною ділянкою комунальної власності Малоперешепинської сільської ради (а.с.41).

З розрахунку вбачається, що сума, яка заявлена до стягнення, розрахована як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою для даної земельної ділянки. Указана сума визначена шляхом множення вартості одного квадратного метра спірної земельної ділянки з урахуванням нормативно-грошової оцінки земель Малоперешепинської сільської ради (у 2018 році 256,60 грн. за 1 кв.м. та за 2019 рік 454,78 грн. за 1 кв.м. ) станом на рік розрахунку на загальну площу земельної ділянки (5 402 кв.м), що використовується відповідачем, а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку (3%), яка склала у 2018 році 40 315,61 грн. та у 2019 році 42 992,62 грн.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213.

Відповідачем суду не надано обґрунтованих заперечень та/або ж контррозрахунків, які б спростовували правильність розрахованих позивачем сум недоотриманих коштів за користування землею без належної правової підстави.

З урахуванням наведеного апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Згідно з положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та задоволенням позову про стягнення грошових коштів то підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати сплачені позивачем при поданні позову у сумі 1921 грн. та апеляційної скарги у сумі 2881,50 грн., що становить загальну суму 4 802, 50 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області задовольнити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області до бюджету об`єднаної територіальної громади грошові кошти у розмірі 83 308,23 грн. в якості орендної плати за користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за такими реквізитами: Н-Санжарське УК/щтг с.М.Перещ/18010900, , Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, р/р НОМЕР_1 , ККДБ 18010900, орендна плата з фізичних осіб.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області судовий збір у розмірі 4 802 гривні 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2020 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов