Справа № 192/1807/18
Провадження № 2/192/746/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

"19" березня 2020 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю секретаря судового засідання Корота Л.С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 липня 2017 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідачка на даний час зареєстрована в зазначеному будинку, хоча фактично з лютого 2017 року та по даний час не проживає та не з`являється, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод у користуванні будинком ні позивачка, ні інші члени сім`ї відповідачці не чинили.

Оскільки відповідачка в житловому будинку 7-А вул. Українська в с. Святовасилівка, Солонянського району, Дніпропетровської області не проживає, виникають проблеми зі сплати надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них грошові кошти, чим об`єктивно порушуються права позивачки, і тому вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідачки.

Відповідачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с. 28, 29) в судове засідання не з`явилася причини неявки суду не повідомила.

У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідачки, суд, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та за згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 липня 2014 року, належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року № 596 в будинку АДРЕСА_1 зареєстрована, але не проживає з лютого 2017 року ОСОБА_2 (а.с. 7).

Згідно актів підтвердження фактичного місця проживання від 31 липня 2018 року, 10 серпня 2018 року, 05 вересня 2018 року проведених депутатом Святовасилівської сільською радою ОСОБА_3 та представниками громадськості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , встановлено, що ОСОБА_2 , 1987 року народження, з лютого 2017 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-10).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Під час судового засідання судом достовірно встановлено, що відповідачка, яка з 2017 року не проживає в будинку позивачки, не є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є колишнім членом сім`ї позивачки, відсутня за зареєстрованим місцем мешкання більше року. Тому суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком позивачки, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с. 1).

На підставі викладеного, ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , серія та номер паспорту, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не відомі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його складання.

Позивачка має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачкою в загальному порядку встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 23 березня 2020 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.