Справа № 202/1171/20
Провадження № 2/202/1105/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

23 березня 2020 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Марченко Н.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку позовного провадження з позовною заявою до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 2-5171/10 від 17.02.2011 року, виданий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з нею користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 2551148,65 грн.

У відкритті провадження у справі необхідно відмовити з огляду на наступне:

Статтею 55 Конституції України, положення якої є нормами прямої дії, гарантоване право особи на доступ до правосуддя.

Відповідно до наведеної статті Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод.

Згідно з частинами 1, 3 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Так, згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства»).

Поряд із цим, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Згідно з п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

В свою чергу ст. 44 ЦПК України встановлює, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання позову за відсутності предмета спору (п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з правовими позиціями, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 12 грудня 2018 року у справі №501/463/15, від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а, «поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду».

Зазначена правова позиція може бути повною мірою застосована і до спорів, що підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

При цьому предметом позову є визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду у цивільній справі, таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за таким позовом, суд враховує, що розділом VI ЦПК України визначені процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), які суд вирішує на стадії виконання судових рішень, зокрема, ухвалених у порядку позовного провадження.

Зокрема, статтею 432 ЦПК України, на яку позивач також посилається в своєму позові, визначено, що суд , який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Зазначеною нормою передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Аналіз наведених норм свідчить, що сторони виконавчого провадження мають право порушувати питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в порядку розділу VI ЦПК України, тобто шляхом подання відповідної заяви на стадії виконання судового рішення, а не шляхом звернення до суду з окремим позовом, оскільки законодавцем визначено конкретний процесуальний порядок вирішення цього питання.

В даному випадку з тексту позовної заяви вбачається, що між сторонами відсутній цивільно-правовий спір, такий спір вже вирішено рішенням суду, а заявлений позов стосується вирішення питань, які підлягають вирішенню на стадії виконання судового рішення.

Тож позивач, звернувшись у порядку позовного провадження з позовом про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, обрав неефективний спосіб захисту за наявності альтернативного ефективного способу захисту, прямо визначеного законом, а саме статтею 432 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, такий позов не підлягає розгляду судом, а тому у відкритті провадження у справі слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

В даному випадку ОСОБА_1 як боржник у виконавчому провадженні вправі звернутися до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в порядку, визначеному розділом VI ЦПК України.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадженні у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в порядку, визначеному розділом VI ЦПК України.

Роз`яснити, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі відмови у відкритті провадження у справі сплачена при зверненні до суду сума судового збору повертається за ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.Ю. Марченко