Ухвала

18 березня 2020 року

м. Київ

справа № 554/10744/16

провадження № 61-4097ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 січня у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в особі Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом та просив зобов`язати Полтавське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі - фонд): поновити дію договору від 30 грудня 2005 року № 15-598 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків; внести зміни до договору від 30 грудня 2005 року № 15-598 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, у зв`язку з укладенням додаткової угоди від 13 березня 2015 року № 014/0066/74/38310/81-1-0-00/13399 до кредитного договору від 12 грудня 2005 року № 014/0066/74/38310 (далі - кредитний договір); привести у відповідність до внесених змін до договору від 30 грудня 2005 року № 15-598 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків розрахунку прогнозного розміру компенсації (далі - договір № 15-598); погодити реєстри позичальника за квітень 2015 року - липень 2016 року наданих Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»); перерахувати на його поточний рахунок невиплачену компенсацію в період з 01 квітня 2015 року по день звернення до суду та відновити виплату коштів часткової компенсації відсоткової ставки кредиту за кредитним договором з врахуванням додаткової угоди від 13 березня 2015 року № 014/0066/74/38310/81-1-0-00/13399.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 12 грудня 2005 року між ним та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі - АППБ «Аваль», банк), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 43 000,00 дол. США зі сплатою 12,5 процентів річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення до 12 грудня 2025 року. 30 грудня 2005 року між ним та фондом був укладений договір № 15-598, за умовами якого часткова компенсація визначається в розмірі 1,0 облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), що діє на день укладення кредитного договору і становить 9,50 процентів. 05 березня 2009 року між ним та банком було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору (далі - додаткова угода № 1) за умовим якої тимчасово на строк з 05 березня 2009 року по 05 березня 2010 року (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 10 процентів річних. 13 березня 2015 року між ним та банком було укладено додаткову угоду № 014/0066/74/38310/81-1-0-00/13400 до кредитного договору (далі - додаткова угода № 2) за умовами якої з 16 березня 2015 року встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 17 процентів річних. Крім того, 13 березня 2015 року між ним та банком було укладено додаткову угоду № 014/0066/74/38310/81-1-0-00/13399 (далі - додаткова угода № 3) за умовами якої сторони змінили умови кредитування в наступному порядку: пункт 1.1 - кредитор з 16 березня 2015 року відкриває позичальнику не відновлювану кредитну лінію з лімітом 43 000,00 дол. США та 354 752,32 грн, в рамках якої - кредит в сумі 43 000,00 дол. США наданий згідно з умовами кредитного договору на придбання квартири вважається 1-м траншем кредиту; 2-ий транш кредиту в сумі - 354 752,32 грн надається на рефінансування заборгованості за 1-им траншем кредиту. Пунктом 1.2 додаткової угоди № 3 визначено, що дата остаточного погашення: 1-го траншу кредиту - 43 000,00 доларів США згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів, остаточне погашення 12 грудня 2025 року; 2-го траншу кредиту - 354 752,32 грн згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів, остаточне погашення 16 березня 2026 року. Пунктом 1.3 додаткової угоди № 3 сторони домовилися, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти, що розраховуються на основі процентної ставки, розмір якої може змінюватися на умовах кредитного договору. На дату укладення цієї додаткової угоди розмір процентної ставки складає: 12,5 процентів річних за користування 1-им траншем кредиту в доларах США; 19 процентів річних за користування 2-им траншем кредиту в гривні. Надання 2-го траншу кредиту здійснюється на підставі цієї додаткової угоди 16 березня 2015 року у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) суми 2-го траншу кредиту на поточний рахунок позичальника (пункт 1.4 додаткової угоди № 3). У зв`язку з укладенням додаткової угоди № 3, фонд припинив відшкодування компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків за договором № 15-598, мотивуючи це тим, що «кредит наданий згідно з умовами раніше укладеного кредитного договору на споживчі цілі (будівництво, реконструкцію чи придбання житла) вважається 1-м траншем кредиту, а 2-ий транш кредиту надається не на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла, а на рефінансування». Через односторонню відмову відповідача від виконання умов договору № 15-598 просив задовольнити позов.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 13 березня 2017 року позов задоволено. Суд зобов`язав фонд: поновити дію договору № 15-598; внести зміни до договору № 15-598 у зв`язку з укладенням додаткової угоди угода № 3 до кредитного договору, привести у відповідність до внесених змін до договору № 15-598 розрахунку прогнозного розміру компенсації; погодити реєстри позичальника ОСОБА_1 за квітень 2015 року - липень 2016 року, надані ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; перерахувати на поточний рахунок ОСОБА_1 невиплачену компенсацію в період з 01 квітня 2015 року по день звернення до суду та відновити виплату коштів часткової компенсації процентної ставки кредиту за кредитним договором з врахуванням додаткової угоди № 3. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання умов договору № 15-598, які є обов`язковими до виконання сторонами цього правочину.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03 липня 2017 року рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 13 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Зобов`язано фонд поновити дію договору № 15-598. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що між сторонами існують зобов`язання, які виникли з договору № 15-598, відповідачем неправомірно в односторонньому порядку припинено дію даного договору, а тому права позивача підлягають захисту шляхом поновлення дії договору.

Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року касаційну скаргу Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» задоволено. Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 03 липня 2017 року скасовано, направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд у своїй постанові вказав, що під час нового розгляду апеляційний суд зобов`язаний визначити правовідносини, які склалися між сторонами, в залежності від яких дати оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині вимог направлених на виконання зобов`язань за діючим договором, укладеним між сторонами даного спору.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року апеляційну скаргу Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» задоволено. Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 13 березня 2017 року скасовано. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вимога позивача про спосіб захисту не відповідає змісту цього права та характеру його порушення, оскільки з боку відповідача дій по розірванню вказаного договору вчинено не було, представник фонду не заперечує факт чинності договору, тому доведенню підлягали незаконні, на думку позивача, дії фонду по припиненню відшкодування компенсації.

ОСОБА_1 27 лютого 2020 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Разом з касаційною скаргою заявник подає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що копію повного тексту постанови Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року заявник отримав засобами поштового зв`язку 30 січня 2020 року, на підтвердження чого надає копію конверта апеляційного суду зі штрихкодовим ідентифікатором № 850 та витяг з офіційного веб-порталу Акціонерного товариства «Укрпошта».

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки встановлені обставини свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є згідно із статтею 390 ЦПК України підставою для його поновлення.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, зокрема такими підставами є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права виключно у випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

У касаційній скарзі, мотивуючи неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного касаційне провадження в цій справі необхідно відкрити.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 січня.

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в особі Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 січня.

Витребувати з Октябрського районного суду міста Полтави матеріали вищезазначеної цивільної справи № 554/10744/16-ц.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик