Провадження № 2/127/4330/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23.03.2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Сегеді Т.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Вінницяоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.

Позовні мотивовані тим, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг централізованого теплопостачання, що надаються КП «Вінницяоблтеплоенерго», але в зв`язку з тим, що відповідач вчасно не розраховувалася за надані послуги, виник борг. Однак, позивач терпить збитки у зв`язку з відмовою відповідача розраховуватись за надані послуги, в результаті чого у останньої виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 84819,36 грн., з яких: 65510,70 грн. - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, 4712,46 грн. - 3 % річних від простроченої суми заборгованості, 14596,20 грн. - суми втрат від інфляції, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом.

До судового засідання представник позивача не з`явився, однак на адресу суду надав заяву, відповідно до якої позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути справу в його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило.

Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що комунальне підприємство «Вінницяоблтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених «Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року №630, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року №2633-ІV, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року за №2189-VІІІ.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №185177935 від 17.10.2019 року, відповідач ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

З витягу з реєстру особових рахунків житлового фонду ТОВ «Центр муніципальних систем управління» м. Вінниця, відповідач ОСОБА_1 значиться власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 31).

Дане помешкання відповідачки ОСОБА_1 забезпечується послугами централізованого теплопостачання, що надаються КП «Вінницяоблтеплоенерго», що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку (а.с. 8-10).

Статтею 67 ЖК України, передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної і гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). Під таким розрахунковим документом слід розуміти квитанцію, яку щомісяця надсилає виконавець споживачам для оплати наданих їм житлово-комунальних послуг. Таким чином, підтвердженням наданої споживачу житлово-комунальної послуги є розрахункова квитанція.

Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг при умові, якщо вона фактично користується (чи має намір користуватись) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту початку користування цими послугами.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що кореспондується із ч. 2 ст. 68 ЖК УРСР, квартирна плата та плата за комунальні послуги нараховується та вноситься щомісячно.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідна правова позиція Верховного Суду України викладена в ухвалі у справі №6-59цс13 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Споживаючи послуги, надані КП "Вінницяоблтеплоенерго", відповідач ОСОБА_1 не оплатила отримані послуги у встановленому порядку. За період з 31.10.2016 року по 21.10.2019 року борг за централізоване теплопостачання становить 65510,70 грн. (а.с. 11).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За весь час прострочення сплати платежів за період з 31.10.2016 року по 21.10.2019 року нараховані інфляційні в розмірі 14596,20 грн. та 3% річних в розмірі 4712,46 грн., що цілком правомірно заявлено позивачем до стягнення (а.с. 11).

Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач в добровільному порядку не розраховується з підприємством за надані послуги, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки позивачем при подачі позову до суду були понесені витрати по оплаті судового збору - 1921 грн. (а.с. 1) і позовні вимоги задоволено судом повністю, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України дана сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У позовній заяві позивачем було вказано попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розмірі 4250,00 грн.

Судом встановлено, що 10.10.2019 року між адвокатами: фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та КП «Вінницяоблтеплоенерго» укладено договір про надання правової допомоги №10/10/19 щодо представництва інтересів КП «Вінницяоблтеплоенерго» в суді (а.с. 14-17).

На виконання умов договору №10/10/19, КП «Вінницяоблтеплоенерго» сплатило ФОП ОСОБА_2 12750,00 грн. за надані юридичні послуги, що підтверджується платіжним дорученням №3031 від 16.10.2019 року, зокрема, за підготовку процесуальних документів та представництво інтересів позивача в суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (а.с. 18-19).

Проаналізувавши надані докази в підтвердження витрат на правову допомогу адвоката та обсяг наданих адвокатом юридичних послуг у даній справі, суд вважає, що розмір судових витрат позивача КП «Вінницяоблтеплоенерго» в сумі 4250,00 грн. на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивача, а також підтверджується наданими письмовими доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства «Вінницяоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Вінницяоблтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в загальному розмірі 84819,36 грн., з яких: 65510,70 грн. - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, 4712,46 грн. - 3 % річних від простроченої суми заборгованості, 14596,20 грн. - суми втрат від інфляції, а також витрати на оплату судового збору в розмірі 1921,00 грн. і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4250,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: Комунальне підприємство «Вінницяоблтеплоенерго», місцезнаходження: 21037, м. Вінниця, вул. Вишнева, 24, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складений 23.03.2020 року.

Суддя: