Справа № 738/143/19
№ провадження 4-с/738/1/2020
У Х В А Л А
12 березня 2020 року місто Мена Чернігівської області
Менський районний суд Чеpнiгiвської областi в складi:
судді - Волошиної Н.В.,
з участю секретаря судового засідання - Донець Г.В., стягувача ОСОБА_1 представника стягувача Корнієнко Т.М. боржника ОСОБА_2 державного виконавця - Осауленка О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сновського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Осауленка Олега Миколайовича
В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Сновського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Осауленка Олега Миколайовича.
Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у Сновському районному відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області перебував виконавчий лист №738/143/19, виданий 19 березня 2019 року Менським районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_2 її користь аліментів на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі половини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 17 січня 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Постановою головного державного виконавця Сновського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 17 травня 2019 року виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа було закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду, тобто сплатою аліментів на утримання дітей. Вважає, що вказана постанова державного виконавця винесена незаконно та підлягаю скасуванню, оскільки у вказаній заяві не було зазначено суму та період сплачених аліментів. Зазначає, що під час виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дітей, між нею та боржником була досягнута усна домовленість про те, що останній в рахунок сплати аліментів на дітей передасть їй у користування транспортний засіб - трактор, який вона отримала, проте не має можливості ним користуватись у зв`язку з тим, що боржник відмовляється здійснити належну перереєстрацію вказаного трактора на її ім`я, будь-яких договорів із боржником про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на транспортний засіб вона не укладала, а тому вважає, що останнім фактичнорішення суду про стягнення аліментів не виконано, аліменти на утримання дітей не виплачені, окрім цього, на її думку, державним виконавцем не в повній мірі були виконані всі дії, необхідні для виконання рішення суду, в зв`язку з чим просить визнати дії державного виконавця Сновського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Осауленка О.М. протиправними, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №58900069, відкритого з примусового виконання виконавчого листа №738/143/19, виданого 19 березня 2019 року Менським районним судом Чернігівської області, та зобов`язати вказаного державного виконавця відновити виконавче провадження по вказаному виконавчому листу.
Сновський районний відділ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області перейменовано на Сновський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми).
Від представника, начальника, Сновського РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Бах Ю.М. до суду надійшло заперечення на подану скаргу, в яких останній вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, обґрунтовуючи свою позицію тим, що в провадженні РВ ДВС перебувало виконавче провадження №58900069 з примусового виконання виконавчого листа №738/143/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дітей. 11 травня 2019 року до Сновського РВ ДВС надійшла письмова заява стягувача ОСОБА_6 , в якій остання просила завершити виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду сплатою аліментів до повноліття дітей, та припинити чинність арешту на майно божника, на підставі якої державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Отримавши заяву стягувача про припинення провадження він не мав іншого варіанту, а ніж винести відповідну постанову, при цьому на нього законом не покладено обов`язку у разі надходження заяви про повне виконання рішення суду, вимагати від стягувача інші документи на підтвердження виконання рішення суду, наявність або відсутність договорів про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею майна боржником стягувачу не має значення для справи, оскільки стягувач в своїй заяві, як на підставу закінчення виконавчого провадження вказує «фактичне виконання рішення суду сплату аліментів на дітей», а не наявність відповідного договору, а тому, вважає, що вказана постанова винесена у відповідно до законодавства, підстави для її скасування відсутні. Твердження стягувача про те, що державним виконавцем не в повній мірі виконані всі дії для виконання рішення суду є хибними і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки з моменту відкриття виконавчого провадження до моменту його закінчення державним виконавцем вчинялися всі необхідні виконавчі дії, що підтверджуються матеріалами виконавчого провадження, а після надходження повідомлення стягувача про те, що боржник виконав рішення суду, в зв`язку з чим вона просить виконавче провадження закінчити, державний виконавець не вправі проводити подальші виконавчі дії стосовно боржника.
Крім того, зазначає, що стягувач пропустила строк на оскарження рішення державного виконавця, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження була винесена 17 травня 2019 року, остання про її наявність дізналася в червні 2019 року, а скаргу подала до суду 08 січня 2020 року. Підстави вважати, що у період з 17 травня 2019 року по грудень 2019 року стягувач була необізнана про закінчення виконавчого провадження, відсутні, оскільки вказане провадження було закінчено на підставі поданої нею заяви, а тому остання не могла очікувати на будь-який інший результат окрім, як завершення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», і процесуальні наслідки за її заявою повинна була передбачити. Окрім цього, вона має право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, що також не виключає її можливість бути обізнаною про всі процесуальні дії вчинені у виконавчому провадженні. Матеріалами справи, зокрема, листами виконавчої служби від 19 червня 2019 року та від 10, 20 грудня 2019 року, наданими у відповідь на заяви стягувача від 19 червня 2019 року, 10 та 19 грудня 2019 року підтверджено, що остання була повідомлена про закінчення виконавчого провадження, в зв`язку з чим 20 грудня 2019 року на її заяву було направлено копію постанови про закінчення виконавчого провадження, а тому поновлення строку на оскарження постанови державного виконавця, на його думку, є порушенням принципу правової визначеності, просить в задоволенні скарги відмовити.
Стягувач ОСОБА_1 підтримала подану скаргу, посилаючись на викладені в ній обставини, просила її задовольнити, та додатково пояснила, що між нею та боржником була домовленість про тимчасове призупинення сплати аліментів у зв`язку з передачею останнім їй трактора, з цього приводу ніякі договори між ними не укладались. Про ці обставини вона повідомила державного виконавця, під диктовку якого написала заяву, і вважала, що стягнення аліментів буде призупинено на деякий час, а саме на рік чи два, оскільки вона не розуміє всіх термінів виконавчого провадження. Після того як боржник відмовився перереєструвати на неї транспортний засіб, вона звернулась до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження, але їй було відмовлено. Так як вона є юридично не обізнаною особою, вона звернулась за правовою допомогою до адвоката. Постанову про закінчення виконавчого провадження вона не отримувала, державний виконавець не роз`яснив їй наслідки написання нею заяви такого змісту, в результаті чого четверо дітей залишилося без аліментів, будь-якої іншої допомоги боржник дітям не надає.
В судовому засіданні представник стягувача Корнієнко Т.М. підтримала скаргу своєї довірительки, просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини, пояснила, що під час надходження відповідної заяви від її довірительки державний виконавець повинен був роз`яснити їй про наслідки закінчення виконавчого провадження, зазначила, що заява стягувачу була продиктована державним виконавцем із посиланням на відповідний пункт статті Закону України «Про виконавче провадження», таким чином, виконавець самостійно визначив підставу для закінчення виконавчого провадження. Вважає, що державний виконавець не мав права виносити постанову про закінчення даного виконавчого провадження, оскільки аліменти на утримання дітей становлять собою систематичні та періодичні платежі, сплата яких повинна проводитись щомісячно, тобто рішення суду про стягнення аліментів може бути фактично виконане лише у разі повної її сплати у зв`язку з досягненням дітьми повноліття. Державний виконавець не вчинив будь-яких дій щодо визначення вартості трактора, і не роз`яснив її довірительці про те, що сукупний розмір нарахованих щомісячно аліментів на утримання чотирьох дітей в декілька разів перевищує вартість трактора. Державний виконавець є представником влади, перед яким стоїть завдання вживати заходи для виконання рішення суду, тобто в даному випадку діяти в інтересах стягувача. Зазначила про те, що, на її думку, її довірителькою не було пропущено строк на оскарження рішення державного виконавця, разом з тим подала заяву про поновлення строку на оскарження дій та рішень державного виконавця, посилаючись на те, що її довірителька є юридично не обізнаною особою, дізналася про порушення своїх прав, а саме винесення постанови про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з фактичним виконанням, лише в грудні 2019 року, після чого відразу звернулась із заявою до виконавчої служби про надання постанови про закінчення виконавчого провадження, з метою ознайомлення з її змістом, зазначає, що раніше копію вказаної постанови не отримувала, доказів на спростування її тверджень виконавцем не надано, матеріали виконавче провадження такі відомості не містять, просить суд врахувати, що вказана скарга подана в інтересах дітей та поновити строк на оскарження дій державного виконавця.
Боржник ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що між ним та стягувачем була домовленість про те, що в рахунок сплати аліментів він передасть їй трактор, а вона відмовиться від аліментів, остання написала заяву про закінчення виконавчого провадження, він передав їй трактор у користування, проте не зміг перереєструвати його на її ім`я, у зв`язку з відсутністю коштів, а також побоювався, що після переоформлення трактора, ОСОБА_1 знову звернеться до суду із заявою про стягнення аліментів. На даний час він оформив довіреність на ім`я ОСОБА_7 (чоловіка ОСОБА_1 ) на право розпорядження транспортним засобом, зазначив, що вартість трактора близько 100 000 грн. Просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки він ніде не працює і не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей.
Державний виконавець Сновського РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) Осауленко О.М. просив відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на обставини, викладені у запереченні на скаргу.
Разом з цим, державний виконавець не заперечував, що наслідки закінчення виконавчого провадження для стягувача не роз`яснював, допомагав ОСОБА_8 писати заяву про закінчення виконавчого провадження, з посиланням на норму ЗУ «Про виконавче провадження» попередньо вислухавши її пояснення, у яких ОСОБА_1 висловлювала бажання закінчити виконавче провадження у зв`язку з його фактичним виконанням.
Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги стягувача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
ЄСПЛ дотримується такої ж позиції, оскільки у своєму рішенні від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» зазначив, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд), виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як неодмінна складова судового розгляду.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, визначає, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду (статті 6).
Окрім того, ЄСПЛ зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє, а також, що система ефективна законодавчо та практично, а нездатність державних органів вжити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії права на справедливий суд (рішення від 17 травня 2005 року по справі «Чіжов проти України»).
Згідно з положеннями статті 51 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано положеннями статті 447 ЦПК України, згідно з якими сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".
Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Згідно з положеннями стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Судом встановлено, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі половини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 17 січня 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.
19 березня 2019 року Менським районним судом Чернігівської області на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який був пред`явлений стягувачем на примусове виконання до Сновського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.
За заявою стягувача головним державним виконавцем Сновського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Осауленком О.М. 16 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №738/1463/19, виданого Менським районним судом Чернігівської області від 19 березня 2019 року, за реєстраційним №58900069.
11 травня 2019 року до Сновського РВ ДВС від стягувача ОСОБА_5 надійшла заява, з якої вбачається, що остання просить завершити виконавче провадження №58900069 з примусового виконання виконавчого листа №738/143/19 від 19 березня 2019 року на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду сплатою аліментів до повноліття дітей, та припинити чинність арешту на майно боржника (а.с.31).
17 травня 2019 року головним державним виконавцем Сновського районного відділу Осауленком О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58900069 з примусового виконання виконавчого листа Менського районного суду №738/143/19 від 19 березня 2019 року, на підставі письмової заяви стягувача ОСОБА_5 та п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду, яка підлягала оскарженню.
Матеріалами справи документально підтверджено, що ОСОБА_5 30 листопада 2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , та змінила своє прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » (а.с.6).
Як пояснив в судовому засіданні державний виконавець Осауленко О.М. Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено направлення учасникам виконавчого провадження постанови про закінчення виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцію, а тому вказана постанова була направлена на адресу стягувачу ОСОБА_1 простою кореспонденцію, доказів отримання останньою вказаної постанови матеріали виконавчого провадження не містять.
На підтвердження, викладених в запереченні, обставин щодо обізнаності стягувача про закінчення виконавчого провадження та пропущення ОСОБА_1 строку на оскарження постанови державного виконавця, державним виконавцем надано заяву ОСОБА_5 від 19 червня 2019 року про надання довідки про сплату аліментів з ОСОБА_2 на її користь за період з 01 січня по 31 травня 2019 року (а.с.32), довідку Сновського РВ ДВС про розмір сплачених аліментів від 19 червня 2019 року №25-40/2889-28/4436, відповідно до якої інформацією про розмір сплачених аліментів на її користь з ОСОБА_2 за виконавчим листом №738/143/19 від 19 березня 2019 року, за період з 01 січня по 31 травня 2019 року, державний виконавець не володіє у зв`язку із закінченням виконавчого провадження з виконання вказаного листа 17 травня 2019 року (а.с.33), заяву ОСОБА_5 від 16 грудня 2019 року про видачу копії постанови про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №738/143/19 від 19 березня 2019 року (а.с.34), заяву ОСОБА_5 від 05 грудня 2019 року про відновлення виконавчого провадження (а.с.36), повідомлення Сновського РВ ДВС від 12 грудня 2019 року про неможливість відновлення виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю рішення про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження (а.с.37, 38), супровідний лист про повторне направлення ОСОБА_5 постанови про закінчення виконавчого провадження адресоване ОСОБА_11 від 20 грудня 2019 року (а.с.35).
В судовому засіданні стягувач заперечувала той факт, що вона отримувала постанову про закінчення виконавчого провадження у травні 2019 року, пояснила, що написавши заяву під диктовку державного виконавця, навіть, не здогадувалась, що їх виплата взагалі не буде здійснюватись, про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження дізналась лише в грудні 2019 року.
Дослідивши в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження № 58900069, судом встановлено, що останні не містять доказів (поштового повідомлення, розписки) на підтвердження отримання стягувачем постанови про закінчення виконавчого провадження, разом з тим, суд, враховуючи докази, подані державним виконавцем, на підтвердження пропущення стягувачем строку оскарження постанови, дійшов висновку, що стягувачем ОСОБА_1 пропущено строк на оскарження дій державного виконавця, проте причини пропуску строку, на які посилається представник стягувача, суд визнає поважними, та приходить до висновку про поновлення стягувачу строк для оскарження дій та постанови державного виконавця.
Також суд враховує, що ОСОБА_1 є юридично необізнаною особою, не розуміється в юридичних термінах, про те, що мала намір лише призупинити стягнення аліментів на певний час, свідчить її заява про відновлення виконавчого провадження, і суд вважає доведеним той факт, що лише після отримання відмови відновити виконавче провадження, остання дізналась про порушення її права на отримання аліментів на дітей.
Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Аліменти на утриманні неповнолітніх дітей за рішенням суду сплачуються до досягнення дитиною повноліття.
Тобто, виходячи з викладеного, аліментні зобов`язання на утримання дітей містять в собі ознаки періодичних, систематичних платежів, строк якого визначається рішенням суду.
Частиною 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів ( п.7 ч.1 ст.39); у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.9 ч.1 ст.39). Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставин (ч.2 ст.39 Закону).
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 16 Постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6 зазначив, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Таким чином, кожен учасник виконавчого провадження, як боржник, так і стягувач, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, тому повинен бути проінформованим державним виконавцем про виконавче провадження, його наслідки, у разі припинення та закінчення, оскільки розуміння останніми усіх аспектів проведення виконавчих дій потребує відповідної фахової підготовки для розуміння проведення виконавчих дій у співвідношенні з конкретним виконавчим провадженням.
Статею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Отже, безпосереднім завданням державного виконавця є роз`яснення сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхніх прав та обов`язків, вчиняти дії в інтересах стягувача.
Державним виконавцем не надано доказів на спростування твердження заявника ОСОБА_1 про те, що їй не були роз`яснені наслідки закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
В даному випадку винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового стягнення аліментів на утримання дітей у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі, призводить до порушення прав та інтересів дітей, оскільки строк сплати аліментів буде спливати лише після фактичної та повної сплати аліменти на утримання найменшої дитини, після досягнення нею повноліття.
Окрім цього, статтею 190 Сімейного кодексу України передбачено припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності лише на нерухоме майно.
Таким чином, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця по закінченню виконавчого провадження є протиправними, а постанова такою, що підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 41 вказаного Закону визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.
Отже, відновлення провадження є наслідком скасування судом постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, а тому така вимога задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 51, 55, 57, 129-1 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 180, 189, 190 Сімейного кодексу України, статтями 2, 18, 26,39, 40, 41 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 4, 10, 18, 258-260, 268, 353, 449-453, ЦПК України, суд -
Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для подання скарги на дії державного виконавця Сновського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_12 Олега Миколайовича.
Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сновського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_12 Олега Миколайовича задовольнити частково.
Визнати дії державного виконавця Сновського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Осауленка Олега Миколайовича про закінчення виконавчого провадження №58900069, відкритого з примусового виконання виконавчого листа №738/143/19, виданого 19 березня 2019 року Менським районним судом Чернігівської області, - неправомірними.
Постанову про закінчення виконавчого провадження №58900069 з примусового виконання виконавчого листа №738/143/19, виданого 19 березня 2019 року Менським районним судом Чернігівської області, винесену головним державним виконавцем Сновського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Осауленком Олегом Миколайовичем 17 травня 2019 року скасувати.
В задоволенні скарги в іншій частині - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області.
Повний текст ухвали виготовлений 17 березня 2020 року.
Суддя Н.В. Волошина