ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/9036/19 Головуючий суддя І інстанції Сітало А. К.
Провадження № 22-ц/818/1281/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого - Яцини В.Б., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11 грудня 2019 року, постановлену у складі головуючог,о судді Сітало А.К., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення аліментів та визнання права користування житлом,

встановив:

07 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення аліментів та визнання права користування житлом.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року позовну заяву було повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить вказану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Вказано, що на виконання ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 13.11.2019 нею було подано клопотання разом із засвідченими копіями та сплаченим відповідним судовим збором, а тому у суду не було підстав для постановлення ухвали від 11.12.2019 про повернення позовної заяви позивачеві.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали позову в порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржена ухвала вказаним нормам цивільного процесуального права відповідає.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не у повному обсязі виконав ухвалу від 13 листопада 2019 року про залишення позовної заяви без руху, а саме: позивачем не подано належним чином засвідчені копії документів (письмових доказів) для направлення відповідачу, а тому відкриття провадження у справі є неможливим.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У частинах 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Залишаючи позовну заяву без руху суд в ухвалі від 13 листопада 2019 року з посиланням на ч. 5 ст.177 ЦПК України обґрунтовано вказав про необхідність виправлення наступних недоліків позовної заяви: надання копій всіх документів, які засвідчені належним чином, відповідно до ст. 95 ЦПК України, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, відповідно до кількості відповідачів та необхідності сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає - 768,40 грн. за позовну вимогу немайнового характеру щодо визнання права користування житлом, та 1% від ціни позову за позовну вимогу майнового характеру в частині стягнення з відповідача грошових коштів, в розмірі визначеному позивачем - 181 666,66 грн (а.с. 23-25).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 25.11.2019 отримала згадану ухвалу про усунення недоліків та 28.11.2019 вчасно надала до суду для усунення згаданих в ухвалі від 13 листопада 2019 року недоліків дві квитанції про сплату судового збору розмірах, зазначених судом, а також копії завірених документів: ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2019 року по справі № 644/6368/19; договору позики від 124.12.2016; довіреності № 542940923d від 20.02.2016; свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи (а.с.28-36).

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд в оскарженій ухвалі від 11 грудня 2019 послався на те, що позивачем на виправлення недоліків були надані копії документів лише в одному примірнику, що не відповідає кількості учасників справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду. Дійсно, усі належним чином посвідчені копії згаданих вище документів були надані позивачем для виправлення недоліків лише у одному примірнику, тому не вистачає ще по одній відповідно посвідченій їх копії для вручення відповідачу.

Згідно ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо неможливості надання позивачем документів, які знаходяться у відповідача, такі як договір купівлі-продажу квартири, договір дарування, довіреності, які знаходяться напевно у відповідача чи його матері, оскільки суд першої інстанції з приводу цих документів не зазначив ніяких зауважень, суд повернув позовну заяву з інших підстав: не надання ще одного примірника посвідчених належним чином копій документів для відповідача. Доводи скарги про те, що вона при виправленні недоліків надала по три примірника усіх посвідчених копій документів, у тому числі для відповідача, - належними і допустимим письмовими доказам не підтверджені. Посилання апелянта на те, що ЦПК не вимагає завірених копій для відповідача є помилковим та не відповідає нормі ч. 1 ст. 177, згідно якої позивач повинен додати до позовної заяви копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Підтвердження відповідності копії оригіналу здійснює учасник справі відповідно до правил ч. 5 ст. 95 ЦПК України.

У статті 83 ЦПК України передбачені правила подання доказів:

1. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

2. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

3. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

4. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

5. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

При цьому позивач відповідно до згаданої норми ст. 83 ЦПК України не зазначав у позові про необхідність витребування доказів, які у нього відсутні, що також передбачено у ч. 3 ст. 177 ЦПК України.

Згідно статті 12 ЦПК України:

1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

5. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.ст. 83, 84 ЦПК України).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»), що відповідає принципу правової визначеності що є складовою частиною принципу верховенства права, ст.ст. 11 ЦПК України .

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 382-384, 388-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 березня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді А.В.Котелевець.

А.І.Овсяннікова.