Номер справи 614/1316/19
Номер провадження 2/623/327/2020
РІШЕННЯ

іменем України

23 березня 2020 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Винниченка П.П.

з участю: секретаря - Ардашевої Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ізюмського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Позовні вимоги обґрунтовував позивач тим, що 25 січня 2018 року між ним та відповідачем укладено договір позики в іноземній валюті, згідно якого останній взяв у нього в борг грошові кошти в розмірі сім тисяч доларів США. Щомісячна відсоткова ставка за користування кредитними коштами визначена 7% на весь розмір кредиту, який включає відсотки за попередні місяці користування грошовим коштами та починає нараховуватися з 25 січня 2018 року. ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику та відсотки за користування кредитними коштами на протязі семи місяців, тобто не пізніше 25 серпня 2018 року. На підтвердження факту укладення договору позики була складена та підписана боргова розписка від 25 січня 2018 року. Згідно наданого розрахунку відповідачем повернуто 6300 доларів США. Таким чином, сума заборгованості становить 16914,95 доларів США, що станом на день подачі позову складає 400 689,79 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, та стягнути судовий збір в розмірі 4 006,90 грн..

Ухвалою суду від 28.01.2020 року справу призначено к розгляду у спрощеному позовному провадженні.

До судового засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

До канцелярії суду надійшов конверти з повідомленнями, з якими повернулись без отримання копія позовної заяви з додатками та ухвалою про відкриття провадження у справі, які були направлені відповідачеві ОСОБА_2 . Відзив на позовну заяву відповідач не надав. В судове засідання на розгляд справи не з?явився, причини своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що відповідає вимогам ст.128, 130 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду з відміткою «не проживає, вибув», «за закінченням терміну зберігання» та «вибув».

Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

В зв`язку з наведеним, 25.02.2020 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про виклик відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , в судові засідання.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, в установлені ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, в судове засідання на розгляд справи не з`явився, будучи повідомленим належним чином про день, час та місце розгляду справи, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 25 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики в іноземній валюті, згідно якого останній взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі сім тисяч доларів США. Щомісячна відсоткова ставка за користування кредитними коштами визначена 7% на весь розмір кредиту, який включає відсотки за попередні місяці користування грошовим коштами та починає нараховуватися з 25 січня 2018 року. ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику та відсотки за користування кредитними коштами на протязі семи місяців, тобто не пізніше 25 серпня 2018 року, що підтверджується борговою розпискою від 25 січня 2018 року.

До теперішнього часу відповідач своє зобов`язання з повернення боргу не виконав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Однак, відповідач в порушення зазначених норм закону щодо своєчасного повернення грошових коштів в строк, передбачений борговою розпискою від 25.01.2018 року, та на дату звернення позивача до суду з позовною заявою не повернув суму грошових коштів в розмірі 16 914,95 доларів США, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем.

Відповідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність у позивача оригіналу боргової розписки від 25.01.2018 року підтверджує наявність боргу відповідача.

Тому, зважаючи на неналежне виконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення позики, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача суми неповернутої позики.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ч. 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту боргової розписки від 25.01.2018 року вбачається, що відповідачеві надавалася позика до 25.08.2018 року. Прострочення виконання відповідачем його зобов`язання з повернення позивачу боргу складає період часу з лютого 2018 по 10.12.2018 р. (лютий 2018 р - 490%, березень 2018 р - 524,30%, квітень 2018 р - 561%, травень 2018 р - 600,27%, червень 2018 р - 642,29%, липень 2018 р - 687,25%, серпень 2018 р - 735,36%, вересень 2018 р - 646,83%, жовтень 2018 р - 552,11%, листопад 2018 р - 590,76%, грудень 2018 р - 632,11%, січень 2019 р - 606,36%, лютий 2019 р - 648,8%, березень 2019 р - 694,22%, квітень 2019 р - 742,82%, травень 2019 р - 787,81%, червень 2019 р - 828,96%, липень 2019 р - 872,99%, серпень 2019 р - 920,1%, вересень 2019 р - 970,5%, жовтень 2019 р - 1 024,44%, листопад 2019 р - 1 082,15%. Станом на 10.12.2019 року становить 16 914,95 доларів США .

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Дані правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання,

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання зобов`язання.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитедавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».

Таким чином, сума заборгованості становить 16 914,95 доларів США, що станом на день подачі позову складає 400 689,79 грн.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 006,90 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265, 268, ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , заборгованість в сумі 16 914,95 доларів США, що станом на день подачі позову складає 400 689,79 грн. (чотириста тисяч шістсот вісімдесят дев`ять грн. 79 коп.) та судові витрати в розмірі 4 006,90 грн. (чотири тисячі шість грн. 90 коп.), а всього 404 696,69 грн. (чотириста чотири тисячі шістсот дев`яносто шість грн. 69 коп.).

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя П. П. Винниченко