ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

11 березня 2020 року

м. Харків

справа № 2010/2-1724/11

провадження № 22-ц/818/711/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Дергачівська державна нотаріальна контора Харківської області,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Дергачівська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання частини свідоцтва про право власності недійсним та визнання права власності на 1/2 частини домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа Дергачівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно, з апеляційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2019 року,

встановив :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області про визнання частини свідоцтва про право власності недійсним та визнання права власності на Ѕ частини домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, в якому після уточнення просила визнати свідоцтво про право на спадщину від 11.09.2009 року реєстровий № 1-2007 на ім`я ОСОБА_2 , видане Дергачівською державною нотаріальною конторою недійсним . Також позивачка просила визнати за нею - право власності на цілу частку спадщини, яка складається з Ѕ частки будинку з двома прибудовами, Ѕ надвірних будівель (літня лазня, літній туалет, погріб, шлакоблоковий гараж, будівлі для кролів, антикварні ікони та самовари виробництва 18-19 сторіч, розташованого по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, складеного Дергачівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованій в реєстрі за номером № 2-3784 23.12.1992 року після смерті ОСОБА_5 .

Під час розгляду цієї цивільної справи після уточнення позивачем позовних вимог до суду звернулась третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа Дергачівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно.

ОСОБА_3 просив сарай літ. «Б» і прибудову « а » зі складу спадкового майна, належного ОСОБА_5 - виключити. Також просив визнати за ним право власності, в цілому, на прибудову літ. «а2» до житлового будинку літ. «А-1»,що є приміщенням котельної площею 6,8 кв.м. і сарай літ. «Б» розміром 5, 30 х 6. 85 м., розташованих по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано свідоцтво про право на спадщину від 11.09.2009 року реєстровий номер 1- 2007 , видане на ОСОБА_2 Дергачівською державною нотаріальною конторою недійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину домоволодіння (жилого будинку) по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 518 гривень 25 копійок. Скасовано заходи забезпечення позову накладені згідно ухвали Дергачівського районного суду від 01 серпня 2011 року. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. В задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, позовні вимоги третьої особи ОСОБА_3 задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживала у АДРЕСА_3 . Вказує, що згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спадкоємець повинен надати суду докази про прийняття ним спадщини, проте такі докази ОСОБА_1 суду не надала. Крім цього, зазначає, що позивачем не надано суду доказів про заведення спадкової справи після спадкодавця ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, судом не було встановлено той факт, яким саме чином відбулось прийняття спадщини позивачем після смерті ОСОБА_5 . Також вказує на те, що в рішенні суду першої інстанції відсутні посилання на докази того, що на час відкриття спадщини, заповіт ОСОБА_5 являвся чинним, а позивач не надала суду доказів щодо чинності заповіту.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що ОСОБА_3 не надано належним чином оформлені документи з Державної архітектурно-будівельної інспекції, які б свідчили про прийняття в експлуатацію об`єктів самочинного будівництва, але вважає такі висновки суду хибними та такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки до позовної заяви уточненої та доповненої були долучені належні і допустимі докази, які суд не прийняв до уваги. Зазначає, що суд не взяв до уваги показання свідків, які пояснювали, що будівництво виконав ОСОБА_6 , який приходився дідом ОСОБА_3 , а тамбур прибудував сам ОСОБА_3 . Наголошує, що спірне нерухоме майно не є спадковим майном, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 і повинно бути виключене зі складу спадкового майна, а право власності на нього визнане за ОСОБА_3 . Звертає увагу суду на те, що спадщину після смерті дідуся ОСОБА_7 прийняв належним чином, подавши заяву про її прийняття до Дергачівської державної нотаріальної контори за місцем відкриття, а тому як до спадкоємця за заповітом до ОСОБА_3 перейшли права та обов`язки від фізичної особи, яка померла спадкодавця ОСОБА_6 на підставі ст. 1216 ЦК України.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23 грудня 1992 року ОСОБА_5 склала заповіт за яким заповіла все своє майно у тому числі Ѕ частину жилого будинку за адресою : АДРЕСА_2 ) ОСОБА_1 .

Згідно довідки Дергачівського РВ ГУМВС ОСОБА_5 1902 року народження, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 перебувала у розшуку з 11 травня 1993 року.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2008 року заява ОСОБА_2 про оголошення померлої ОСОБА_8 була задоволена та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 була оголошена померлою.

ОСОБА_1 , звернулась з апеляційною скаргою, яка рішенням Судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 24 квітня 2012 року була задоволена та рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2008 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про оголошення особи померлою відмовлено.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 18 липня 2012 року касаційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення Апеляційного суду Харківської області від 24 квітня 2012 року залишено без змін.

Згодом ОСОБА_1 звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області із заявою про оголошення фізичної особи померлою.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 04 березня 2013 року заява ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою була задоволена. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка мешкала за адресою : АДРЕСА_1 - оголошена померлою.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 березня 2013 року залишено без змін. Датою оголошення померлої вважати день набрання законної сили рішенням суду, яке набрало чинності 18 квітня 2013 року.

ОСОБА_2 звернулась до Московського районного суду м. Харкова до ОСОБА_1 з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , посвідченого 23.12.1992 державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори Маренич Г.П. з тих підстав, що спадкодавець в момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними внаслідок свого дуже похилого віку та стану здоров`я через який вона перебувала на обліку у лікаря невропатолога та психіатра.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.03.2015 позов ОСОБА_2 було задоволено, та визнаний недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , посвідчений 23.12.1992 державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори Маренич Г.П., зареєстрований за № 2-3784.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 липня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2015 року скасовано у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що спадкове майно складається з Ѕ частини будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 )

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, суд першої інстанції виходив з того, що наявність такого свідоцтва позбавляє можливості ОСОБА_1 оформити свої спадкові права, оскільки відповідач ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на підставі свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , яке анульовано та на підставі рішення суду, яке скасовано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_5 , також матеріали справи містять копію заповіту від 23.12.1992 року, складеного ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 , згідно якого все належне заповідачу майно та крім іншого на належну заповідачу частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповідала ОСОБА_1 .

Оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом було видане ОСОБА_2 11.09.2009 року реєстровий № 1-2007, тобто ще до того, як ОСОБА_5 була визнана померлою остаточним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 04 березня 2013 року, яке набрало чинності 18 квітня 2013 року.

Наявність вказаного свідоцтва про право на спадщину, яке видано на підставі свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , яке анульовано та на підставі рішення суду, яке скасовано - перешкоджає ОСОБА_1 оформити спадкові права.

За таких обставин висновок суду про наявність підстав про визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про право на спадщину від 11.09.2009 року реєстровий номер 1-2007 є обґрунтованим.

Водночас, колегія суддів вважає, що висновку про наявність підстав для визнання права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Так, позивач звертає увагу та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 після того, як остаточне рішення суду про визнання ОСОБА_5 померлою набуло законної сили - не подавала.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області віл 24.07.2015 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 , посвідченого 23.12.1992 року з тих підстав, що ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийнято, наявність свідоцтва про право на спадщину від 11.09.2009 року суд вважав таким, що не має юридичного значення, оскільки спадкодавцем за ним є « ОСОБА_8 » і видано воно до відкриття спадщини після ОСОБА_5 .

Доказів, про наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 матеріали справи не містять.

За змістом роз`яснень, що містяться у п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (зацікавленими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Між тим, Харківська міська рада до участь у справі залучена не була.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, вирішив питання про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у розгляді справи.

На стадії апеляційного провадження Цивільним процесуальним кодексом не передбачено залучення до участі у справі осіб, у якості відповідачів.

За таких обставин позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно не підлягають задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 подавала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , зазначення при цьому відповідачем у такій заяві часу смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 тобто дати спливу строку на апеляційне оскарження рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 березня 2013 року про визнання ОСОБА_5 померлою, замість дати, яка зазначена в остаточному свідоцтві про смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . висновків апеляційного суду не спростовують, оскільки питання про наявність підстав для визнання за відповідачем права власності на спадкове майно не вирішується.

Правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Доводи ОСОБА_3 , який наполягав на виключенні зі складу спадкового майна сараю літ. «Б» та прибудови літ. «а2» та визнанні права власності за ним в цілому на прибудову літ. «а2» до житлового будинку літ. «А-1», що є приміщенням котельної площею 6,8 кв.м. і сарай літ. «Б» розміром 5, 30 х 6. 85 м., розташованих по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті його дідуся ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів вважає необгрунтованими.

Так, в ЦК України реалізовано концепцію правового зв`язку між головною і приналежною речами. Так, відповідно до п. 1 ст. 186 ЦК річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (п. 2 ст. 186 ЦК).

Також, в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено компетенції реєстратора щодо здійснення державної реєстрації приналежностей нерухомої речі.

Таким чином, прибудови, господарські будівлі і споруди, що знаходяться на земельній ділянці з головною річчю - житловим будинком і використовуються для його обслуговування, не є окремими об`єктами цивільних прав, а тому на них не може бути визнано право власності ні окремо від головної речі, ні разом із визнанням права власності на головну річ.

Оскільки господарсько-побутові будівлі й споруди, у відповідності до положень статей ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), слід дійти висновку про те, що відсутні підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на літ. «а2» прибудови до житлового будинку літ. «А-1», що є приміщенням котельної площею 6,8 кв.м. і сарай літ. «Б» розміром 5, 30 х 6. 85 м., розташованих по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про перерозподіл ідеальних часток для захисту свого права.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції відповідній зміні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2019 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 скасувати, у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна