Постанова

Іменем України

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 199/6577/16-ц

провадження № 61-13297св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АКБ «Базис»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом(далі - Закон України № 460-IX).

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» (далі - ПАТ «АКБ «Базис») про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що сторони уклали договори банківського вкладу, відповідно до яких позивач внесла, а відповідач прийняв грошові кошти, з видачею депозитного сертифікату, а саме: 06 червня 2011 року на суму 9 200 дол. США, від 06 червня 2011 року на суму 60 000 грн, 06 жовтня 2011 року на суму 15 000 грн. Вказані договори укладені зі строком повернення коштів через один рік.

Позивач зазначає, що вона пред`явила сертифікат до ПАТ «АКБ «Базис»

28 жовтня 2012 року з вимогою про виплату (повернення) їй внесених грошових коштів. Листом від 13 листопада 2012 року відповідачем повідомлено про акцептування такої вимоги як кредитора на загальну суму 158 069,20 грн, проте грошові кошти позивачу не сплачено.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила стягнути з

ПАТ «АКБ «Базис» суму заборгованості у розмірі 75 000 грн, інфляційні втрати - 66 839,90 грн, три відсотка річних - 8 870,55 грн, суму боргу з урахуванням нарахованих але не отриманих 9 % річних - 10 034,81 дол. США, інфляційні втрати - 8 858,54 дол. США, три відсотка річних - 1 175,65 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року (в складі судді Скрипник О. Г.) позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 75 000 грн, інфляційні втрати - 66 839,90 грн, три відсотка річних - 8 870,55 грн, а всього - 150 710,45 грн.

Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням нарахованих, але не отриманих 9 % річних у розмірі

10 034,81 дол. США, три відсотка річних - 1 175,65 дол. США, а всього - 11 210,46 дол. США.

Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис» на користь держави судовий збір у розмірі 6 667,48 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами укладено договори банківського вкладу, проте банк свої зобов`язання відповідно до умов цих правочинів не виконав, кошти вкладнику не повернув, то ці кошти підлягають стягненню на користь позивача.

Визначаючи суму заборгованості за договорами банківського вкладу, місцевий суд врахував, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору від 06 червня 2011 року № 44/0, індексації не підлягає.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня

2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позову частково.

Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 загальну заборгованість за договорами № 45/0 та 224/1-к у розмірі 75 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Базис» судові витрати у розмірі 7 334,23 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у період часу з 28 серпня 2012 року до 21 жовтня 2014 року здійснювалась процедура ліквідації

ПАТ «АКБ «Базис». Усі кошти, надходження яких у вказаний період пов`язано зі здійсненням ліквідатором ПАТ «АКБ «Базис» ліквідаційної процедури, надходили на накопичувальний рахунок в Управлінні Національного банку України в Харківській області, а тому стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат є неправомірним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що зібраними у справі доказами підтверджено факт укладення між сторонами договорів банківського вкладу, проте відповідач не виконав свої зобов`язання, кошти не повернув, тому позивач як вкладник має право на стягнення суми вкладу, нарахованих відсотків, інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з банку інфляційних витрат та трьох відсотків річних, а також суми вкладу за договором, предметом якого є іноземна валюта, оскільки такі вимоги є законними та підтверджуються правовими позиціями касаційних судів.

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

11 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис» (який в подальшому змінив організаційно-правову форму та назву на Публічне акціонерне товариство «АКБ «Базис») та ОСОБА_1 уклали договори банківського вкладу, відповідно до умов яких позивач внесла, а банк прийняв грошові кошти, з видачею депозитного сертифікату, а саме: 06 червня 2011 року №44/0 на суму 9 200 дол. США, від 06 червня 2011 року № 45/0 на суму 60 000 грн, від 06 жовтня 2011 року №224/1-к на суму 15 000 грн.

Пунктом 2.3.6 договорів банківського вкладу передбачено, що банк зобов`язаний повернути депозит та виплатити нараховані проценти при наданні пред`явником оригіналу сертифікату та заяви про погашення сертифікату.

ОСОБА_1 28 жовтня 2012 року пред`явила сертифікат до

ПАТ «Акціонерний комерційний банк«Базис» з вимогою про виплату (повернення) їй внесених грошових коштів.

Листом від 13 листопада 2012 року банк повідомив про акцептування такої вимоги як кредитора на загальну суму 158 069,20 грн, проте грошові кошти позивачу не сплатив.

Суди також встановили, що постановою Правління Національного банку України від 20 квітня 2012 року № 168 в ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис» була призначена тимчасова адміністрація строком на шість місяців з 23 квітня до 23 жовтня 2012 року.

Постановою Правління Національного банку України від 23 серпня

2012 року № 357 з 28 серпня 2012 року відкликано банківську ліцензію

ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис», ініційовано процедуру ліквідації та призначено ліквідатора банку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2014 року у справі № 826/2238/13-а визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 23 серпня 2012 року № 357 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис».

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2014 року залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 грудня 2014 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду

від 27 листопада 2014 року у справі № 820/18776/14, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 липня 2015 року, скасовано реєстраційні записи щодо припинення юридичної особи ПАТ «Акціонерний комерційний банк«Базис».

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року у справі № 922/4783/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23 листопада 2015 року, стягнуто з Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на користь ПАТ «АКБ «Базис» грошові кошти у розмірі 19 564 357,34 грн.

Рішення господарського суду у справі № 922/4783/15 мотивоване тим, що Національний банк України незаконно утримує грошові кошти ПАТ «АКБ «Базис» на накопичувальному рахунку, оскільки ліквідаційна процедура щодо банку припинена з 21 жовтня 2014 року, отже, спірна сума підлягає стягненню з відповідача.

Встановлено, що ухвалою Господарського суду Донецької області

від 19 липня 2017 року порушено провадження у справі № 905/1328/17 про банкрутство ПАТ «АКБ «Базис». Введено процедуру розпорядження майном строком на сто п`ятнадцять календарних днів до 11 листопада 2017 року. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Бортняка В. В.

Крім того, встановлено, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців були внесені зміни до видів економічної діяльності, які здійснюються ПАТ «АКБ «Базис», а саме: з видів діяльності товариства було виключено «Діяльність комерційні банки. Код КВЕД 65.12.1».

20 липня 2017 року на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднене оголошення про порушення справи про банкрутство ПАТ «АКБ «Базис».

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04 жовтня 2017 року у справі № 905/1328/17 визнано вимоги та затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ «АКБ «Базис», зокрема визнані вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в загальному розмірі 1 662 062,63 грн, з яких: 3 200 грн - вимоги першої черги та 1 658 862,63 грн - вимоги четвертої черги. Відмовлено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у визнанні кредиторських вимог на суму 277 679 170,88 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29 січня 2018 року ухвалу Господарського суду Донецької області від 04 жовтня

2017 року в частині визнання вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в загальному розмірі 1 662 062,63 грн, з яких: 3 200 грн - грошові зобов`язання першої черги та 1 658 862,63 грн - грошові зобов`язання четвертої черги, а також відмови Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у визнанні кредиторських вимог на суму 277 679 170,88 грн залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29 січня 2018 року та ухвалу Господарського суду Донецької області від 04 жовтня 2017 року в частині кредиторських вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без змін.

Постановою Господарського суду Донецької області від 01 березня

2018 року у справі № 905/1328/17 визнано боржника - ПАТ «АКБ «Базис», банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру строком на 6 місяців

до 01 вересня 2018 року. Призначено ліквідатором ПАТ «АКБ «Базис» арбітражного керуючого Бортняка В. В.

Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання боржника ПАТ «АКБ «Базис», банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та вирішення справи судом першої інстанції) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час вирішення справи судом апеляційної та касаційної інстанцій) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

19 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 22 грудня 2011 року

№ 4212-VI «Про внесення змін до Закону України від 14 травня 1992 року

№ 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII) (за винятком окремих його положень) (далі - Закон № 4212-VI), яким Закон № 2343-XII викладено в новій редакції.

У пункті 1-1 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону

№ 2343-XII визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Встановлено, що у вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «АКБ «Базис» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду Донецької області від 19 липня 2017 року порушено провадження у справі № 905/1328/17 про банкрутство ПАТ «АКБ «Базис». Введено процедуру розпорядження майном строком на сто п`ятнадцять календарних днів до 11 листопада 2017 року. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Бортняка В. В.

20 липня 2017 року на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення про порушення справи про банкрутство ПАТ «АКБ «Базис».

Постановою Господарського суду Донецької області від 01 березня

2018 року у справі № 905/1328/17 визнано боржника - ПАТ «АКБ «Базис», банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру строком на 6 місяців

до 01 вересня 2018 року. Призначено ліквідатором ПАТ «АКБ «Базис» арбітражного керуючого Бортняка В. В.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 12 березня 2018 року ПАТ «АКБ «Базис» перебуває в стані припинення за судовим рішенням про банкрутство (постанова Господарського суду Донецької області від 01 березня 2018 року у справі № 905/1328/17 про визнання банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство, яка перевірена Верховним Судом, 19 липня 2017 року відкрито провадження у справі про банкрутство, судова процедура, в якій перебуває боржник - ліквідація.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій передбачені Законом № 2343-XII.

Відповідно до статті 9 Закону № 2343-XII справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 10 Закону № 2343-XII визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У ГПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та вирішення справи судом першої інстанції) передбачено для господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, підвідомчість усіх майнових спорів.

Відповідно до статті 17 Закону № 2343-XII (у редакції Закону № 4212-VI) після 19 січня 2013 року встановлено порядок розгляду позовних вимог конкурсних кредиторів до боржника.

Із винесенням ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство пов`язуються певні правові наслідки, зокрема: вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; розгляд вимог конкурсних, забезпечених і поточних кредиторів та вирішення майнових спорів здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 2343-XII; арешт майна боржника чи інші обмеження щодо розпорядження майном боржника можуть застосовуватися виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

За приписами частини першої статті 17 Закону № 2343-XII у разі, якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, пред`явлений позов, який ґрунтується на грошових зобов`язаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство.

Про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз`яснити позивачу зміст частини четвертої

статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання (частина друга вказаної статті).

Якщо позивач не звернувся у тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, суд, який розглядає позовну заяву, після закінчення тридцятиденного строку з моменту офіційного оприлюднення поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову (частина третя вказаної статті).

У разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (частина четверта вказаної статті).

Якщо у порушенні провадження у справі про банкрутство відмовлено або провадження у справі про банкрутство припинено, позовне провадження підлягає поновленню і позов розглядається по суті (частина п`ята вказаної статті).

У частині шостій статті 17 Закону № 2343-XII зазначено, що положення частин першої - четвертої цієї статті не застосовуються до позовів за вимогами кредиторів, на які не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Стаття 23 Закону № 2343-XII встановлює порядок виявлення кредиторів.

Так, у частині першій указаної статті зазначено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Таким чином, відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, тобто першим днем перебігу цього строку є день, наступний за днем офіційного оприлюднення такого оголошення.

Після офіційного оприлюднення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство всі кредитори мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, в порядку статті 23 Закону № 2343-XII незалежно від настання строку виконання зобов`язань.

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону № 2343-XII особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в ліквідаційній процедурі у шосту чергу. Такі кредитори не беруть участі в представницьких органах кредиторів (зборах та комітеті кредиторів).

Отже, визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.

ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та вирішення справи судом першої інстанції) передбачав ситуації, коли таке провадження не могло бути закінчене у цивільному порядку.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та вирішення справи судом першої інстанції) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна за змістом норма була викладена у частині першій

статті 255 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судом апеляційної інстанції).

Тобто, на час вирішення питання про можливість подальшого розгляду справи у порядку цивільного судочинства діяло правило, за яким указаний спір з відповідачем, щодо якого порушено справу про банкрутство, підлягав розгляду в порядку господарського судочинства.

У чинних на той час ЦПК України, ГПК України, Законі № 2343-XII не було врегульовано порядку дій суду іншої (не господарської) юрисдикції, у провадженні якого перебувала справа за позовом до відповідача, щодо якого порушена справа про банкрутство господарським судом, у випадку, якщо відповідно до статей 17, 19 Закону № 2343-XII на такі вимоги не поширювалася дія мораторію.

Єдиним можливим рішенням у такому випадку було закриття провадження у справі та роз`яснення позивачу його права звернутися з відповідною вимогою до господарського суду, у провадженні якого перебувала справа про банкрутство відповідача.

Проте, суд апеляційної інстанції всупереч вказаним вимогам закону, скасувавши рішення суду першої інстанції, не закрив провадження у справі, а ухвалив судове рішення по суті позовних вимог.

Разом з тим, після ухвалення оскаржуваних судових рішень законодавство було змінено, зокрема 21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII).

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до статті 7 Кодексу № 2597-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті).

Згідно з частинами першою - третьою статті 3 ГПК України (у редакції, чинній на час касаційного перегляду справи) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.

Закон № 2343-XII втратив чинність з 21 жовтня 2019 року, з набранням чинності Кодексом № 2597-VIII.

Відтак можна зробити висновок, що вказаний Кодекс № 2597-VIII передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Оскільки суд має застосовувати відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України норму, чинну на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду (перегляду) справи у тому числі й у суді касаційної інстанції, Верховний Суд застосовує норми Кодексу № 2597-VIII, які є чинними на час такого перегляду.

Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є майнові вимоги до боржника щодо якого ухвалою Господарського суду Донецької області від 19 липня 2017 року порушено провадження у справі

№ 905/1328/17 про банкрутство.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи Верховним Судом, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного

Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження

№ 14-404цс19).

Отже, виходячи зі змісту та підстав позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, спір у цій справі між сторонами виник з правовідносин, що стосуються укладених між позивачем та відповідачем договорів банківського вкладу, які не виконані останнім, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Таким чином, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справу необхідно передати до господарського суду, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство ПАТ «АКБ «Базис».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Отже, спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. За встановлених обставин справу необхідно передати справу до Господарського суду Донецької області, на розгляді якого перебуває справа № 905/1328/17 про банкрутство ПАТ «АКБ «Базис».

Згідно зі статтею 141 ЦПК України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2018 року скасувати, матеріали справи № 199/6577/16-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу передати до Господарського суду Донецької області, на розгляді якого перебуває справа № 905/1328/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська