Справа № 212/9949/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Ваврушак Н. М., за участі секретаря судового засідання - Нестеренко В. В., за участю позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Криворізької міської ради про скасування рішення, третя особа ОСОБА_3 , -

встановив:

20 грудня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача Криворізької міської ради про скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 . Після її смерті на належний їй не закінчений будівництвом житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відкрилася спадщина за законом, яку позивач прийняв 07 жовтня 2016 року. Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1088 гектара, яка після успадкування будинку перейшла в користування позивача.

На початку червня 2018 року, позивач вирішив приватизувати земельну ділянку та звернувся до землевпорядної організації ФОП ОСОБА_5 .

На вказану земельну ділянку виїхали інженери-геодезисти, в результаті чого було виявлено, що на земельну ділянку на якій знаходиться не закінчений будівництвом житловий будинок, винесено рішення Криворізької міської ради від 25.07.2018 р. №2903 про надання земельної ділянки у приватну власність під індивідуальне садівництво громадянину ОСОБА_3 .

Керуючись нормами Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками відповідно до пункту 2.1: Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та згідно пункту 2.3: Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками та керуючись пунктом 2.4: Підготовчі роботи включають збір та аналіз виконавцем наявних документації із землеустрою, матеріалів інвентаризації земель, планово-картографічних матеріалів, правових підстав надання земельної ділянки у власність (користування), відомостей про наявність спірних питань щодо меж земельної ділянки, переліку обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути, списків координат пунктів державної геодезичної мережі.

Позивач, вважає рішення Криворізької міської ради від 25.07.2018 року №2903 в частині надання земельної ділянки у приватну власність під індивідуальне садівництво громадянину ОСОБА_3 , незаконним. На вище вказаній земельній ділянці розташоване належне позивачу на підставі свідоцтва право про на спадщину за законом нерухоме майно. Просить суд визнати недійсним рішення Криворізької міської ради від 25.07.2018 року №2903 в частині надання земельної ділянки у приватну власність під індивідуальне садівництво громадянину ОСОБА_3 та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Представник відповідача направив до суду відзив, в якому зазначив, що

повністю не погоджується з вимогами позивача, просить відмовити в задоволенні позовних вимог та повідомляє, що Рішенням міської ради від 25.07.2018 № 2903 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передачу їх безоплатно у власність громадянам для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва» громадянину ОСОБА_3 (п . 2 додатку 2) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,1088 за АДРЕСА_2 (кадастровий номер :04:477:0020 із земель сільськогосподарського призначення) і передано її безоплатно у його власність.

Частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Вказано, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки Рішення є актом індивідуальної дії - застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання.

Вказують, що Рішення прийнято правомірно та відсутності порушення прав та законних інтересів Позивача, оскільки витримані усі норми закону та порядок прийняття рішення. Вважають, що позивачем не доведено його право на земельну ділянку площею 0,1088 гектари за АДРЕСА_1 та ним не доведено ефективності обраного способу захисту свого цивільного права.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 26 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 29 березня 2019 року, закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду.

Позивач, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених в позові.

Представник відповідача, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві, в подальшому, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 102 від 22.03.1991 року, був наділений земельною ділянкою для будівництва житлового будинку ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 , для будівництва житлового будинку площею 720 кв. м. (а. с. 150).

20.04. 1991 року, укладено Договір завідуючим відділом ЖКХ та ОСОБА_7 «предоставления в бессрочное пользование земельного участка для строительтства индивидуального жилого дома на праве личной собственности жилой площадью до 60 кв. метров» (а. с. 151-152)

Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 146 від 24.04.1992 року, був наділений земельною ділянкою для будівництва житлового будинку ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 , для будівництва житлового будинку площею 400 кв. м. (а.с. 153).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 05.07.2000 року, ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 належить право власності на 1/2 частку в спільному майні набутому подружжям за час шлюбу. Спільне майно, право власності на яке в зазначеній частці посвідчується цим свідоцтвом за ОСОБА_4 складається з незакінченого будівництва житлового будинку 36 % готовності, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належало померлому на підставі Договору на право забудови, посвідченого Другою Криворізькою держнотконторою 27.04.1991 року по № 21527. На 1/2 частину житлового будинку, видане свідоцтво про право на спадщину по закону (а.с.169).

Згідно до свідоцтва право на спадщину за законом від 05.07.2000 року ОСОБА_4 успадкувала майно, на яке видане свідоцтво, складається з 1/2 частини незакінченого будівництва житлового будинку, 36% готовності, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належало померлому, земельна ділянка переходить в тимчасове користування, та підлягає реєстрації на право особистої власності згідно з діючим законодавством. (а.с.168)

Позивач ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником незакінченого будівництвом житлового будинку готовності 36% за адресою АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 07.10.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої криворізької нотаріальної контори Артеменко Л. М. (а.с.6).

Позивач, для оформлення права приватної власності на земельну ділянку, звернувся до інженера - геодозиста для виготовлення технічної документації.

Технічною документацію від 18.03.2018 року, щодо топографо-геодезичних робіт земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівлю і споруд (присадибної ділянки), за адресою АДРЕСА_1 , визначена площа земельної ділянки на місцевості, виконані роботи по визначенню координат точок повороту меж земельною ділянкою та кадастрову зйомку земельної ділянки. Як вбачається зі змісту пояснювальної записки, в ході її виготовлення по матеріалам польових робіт обчислені координати точок зовнішніх меж земельних ділянок та складені кадастрові плани земельної ділянки, каталог координат кутів поворотів меж земельної ділянки, довжин ліній, площі, експлікації згідно з Класифікацією видів земельних ділянок. Виявлено, що в базі даних Державного земельного кадастру вже існує сформована земельна ділянка з кадастровим номером :04:477:0020, тип власності - приватна, цільового призначення для індивідуального садівництва площею 0,1088 га. (а.с.161-168).

Рішенням Криворізької міської ради від 25.07.2018 № 2903 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передачу їх безоплатно у власність громадянам для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва» громадянину ОСОБА_8 (п. 2 додатку 2) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,1088 за АДРЕСА_2 (кадастровий номер :04:477:0020 із земель сільськогосподарського призначення) і передано її безоплатно у його власність (а.с.67).

Так, право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів.

За приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відтак, системний аналіз наведених вище положень ч. 1 ст. 15, ст. 21 ЦК України в сукупності з ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155 ЗК України свідчить про те, що вирішуючи питання про незаконність та скасування спірних рішень органів місцевого самоврядування та відповідних їм правовстановлюючих документів, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо порядку набуття прав на земельну ділянку, а й факт порушення такими актами прав особи, яка звернулась до суду за захистом порушених прав.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вказаний висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, висловленою в постановах від 07.11.2018 року у справі № 489/6082/15-ц, від 13.12.2018 року у справі № 344/11313/14-ц.

Так, за визначенням ч. 1 ст. 193 ЗК України Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлюються Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Так, згідно з ч. 1 ст. 5 вказаного вище Закону ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.

Відповідно до вимог частини 1 статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відомості про земельні ділянки, що вносяться до Державного земельного кадастру, визначені в частині 1 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», серед яких, зокрема, кадастровий номер, місце розташування, опис меж, площа, міри ліній по периметру, координати поворотних точок меж, а також дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі.

При цьому, згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Аналогічне положення міститься також в п. 156 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051.

За змістом ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Так, згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації.

За змістом ч.ч. 1-2 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За змістом п. 2.8 Інструкції технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, матеріали польових топографо-геодезичних робіт, план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки.

Як визначено статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, що включають геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Вказаний висновок неодноразово висловлювався Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 10.10.2018 року у справі № 738/1885/16-ц, від 21.11.2018 року у справі № 207/4112/15-ц, від 13.12.2018 року у справі № 344/11313/14-ц, від 20.11.2019 року у справі № 726/1894/18.

Доводи відповідача з приводу того, що земельна ділянка, біля домоволодіння АДРЕСА_2 не межує з ділянкою АДРЕСА_1 , спростовується дослідженими судом доказами, а саме викопіюванням з публічної кадастрової карти (а.с.86).

При цьому, за правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків.

Стаття 81 ч.1 ЦПК України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Слід також мати на увазі, що позивач - фізична особа є слабшою, ніж відповідач - суб`єкт владних повноважень, стороною у даних правовідносинах. У вказаних відносинах відповідач має більше важелів для доведеності правомірності прийнятого свого рішення, ніж позивач. Тобто має бути дотриманий розумний баланс у цивільному процесі між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо доведеності правомірності прийнятого рішення індивідуальної дії.

Так, позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, вказує на порушення його прав внаслідок документального накладання земельної ділянки ОСОБА_3 на його земельну ділянку, що створює перешкоди у проведенні державної реєстрації в Державному земельному кадастрі. А тому, суд вважає безпідставними доводи відповідача про неналежний спосіб захисту.

Відповідачем, не спростовані докази позивача про співпадання земельних ділянок за географічними координатами, та наявності Рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 102 від 22.03.1991 року та Рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 146 від 24.04.1992 року, які є чинними та не скасовані в установленому законом порядку.

Проаналізувавши докази, а саме технічну документацію, яка не спростована відповідачем, у встановлений законом спосіб, надає суду підстави для встановлення, що земельна ділянка позивача та третьої особи з кадастровим номером :04:477:0020 накладаються за ознаками координат земельної ділянки, а тому наявні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 152, 158 ЗК України, ст. 16 ЦК України, керуючись ст.ст. 13, 19, 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним рішення Криворізької міської ради від 25.07.2018 року №2903 в частині надання земельної ділянки у приватну власність під індивідуальне садівництво громадянину ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , площею 0,1088 гектара, кадастровий номер :04:477:0020).

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Криворізька міська рада, , місцезнаходження: 50101, м. Кривий Ріг пл. Молодіжна, буд. 1.

Третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення складено та підписано 23 березня 2020 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак