Справа № 159/2421/19 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/333/20 Категорія: 60 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 березня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року ухвалено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку розміром 0,2397 га (цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер :02:001:0607), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 936 (дев`ятсот тридцять шість) гривень 27 копійок.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник відповідача подала апеляційну скаргу на це рішення в якій, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційним судом встановлено, що Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 675/2372/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку, оскільки колегія суддів посилалась на те, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції дійшли висновку про задоволення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі та споруди, оскільки вона призначена саме для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Саме таких висновків дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 235/6657/16-ц: «Повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши цільове призначення спірної земельної ділянки, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини другої та третьої статті 1225 ЦК України, у зв`язку з чим визнав за ОСОБА_7 право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі та споруди, оскільки вона призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель»

Але в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 341/363/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив інший висновок: «Суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору не врахували положення статті 1225 ЦК України та передчасно визнали за ОСОБА_8 право власності на земельну ділянку площею 0,1576 га в розмірі, належному спадкодавцю, оскільки він як спадкоємець домоволодіння має право лише на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Спадкування ж решти вказаної ділянки здійснюється на загальних підставах. Без встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, яка саме частина земельної ділянки необхідна для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 , рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання за ОСОБА_8 право власності на земельну ділянку площею 0,1576 га не можна визнати законними та обгрунтованими».

Наведені приклади свідчать про застосування судом касаційної інстанції різного підходу до вирішення схожих справ, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом.

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року справу № 675/2372/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Судове рішення у справі, яка переглядається апеляційним судом, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення розгляду Верховним судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи №675/2372/16-ц.

Керуючись ст.ст. 252, 253 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 761/9584/15-ц .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді