Справа № 446/2390/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 м. Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області у складі

головуючого-судді Котормус Т.І.

за участі секретаря судового засідання Карпа Г.М.

Справа № 466/2390/19

Провадження №2/446/1345/19

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача ОСОБА_2 ;

відповідачі ОСОБА_3 ;

Ременівська сільська рада

Кам`янка-Бузького району

Львівської області;

представник відповідача ОСОБА_4 ;

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору,

на стороні відповідача ОСОБА_5 ;

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Ременівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право на спадщину і реєстрацію на майно, визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовним вимогами до ОСОБА_3 та Ременівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, де зокрема просить суд скасувати свідоцтво про право на спадщину №64397051, видане на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і реєстрацію на майно в спадковому реєстрі, яке вона успадкувала на підставі заповіту; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно Ѕ будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку загальною площею 71,1 кв.м., веранди, сараю, погребу, воріт і колодязя і на земельні паї, які належали її батькові ОСОБА_6 площею 1,2798 га. І площею 0,2603 га.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона від дня народження проживала в будинку АДРЕСА_1 і який належав її батькам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Також в будинку проживали її рідні сестри відповідачка ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Після одруження вона проживала у квартирі свого чоловіка, проте оскільки така була малих розмірів, то вона епізодично проживала в будинку батьків, де мала окрему кімнату. Після смерті батьків, відповідачка на підставі заповіту матері успадкувала будинковолодіння батьків. Також вона заволоділа правовстановлюючими документами на належні батькам земельні паї і відмовилася їх передавати позивачці.

Вказує, що успадкований відповідачкою будинок був спільним майном подружжя її батьків, а тому Ѕ такого будинку належала батьку. Вважає, що відповідно вона має право на ј частину такого будинку, як спадкоємець до майна батька, оскільки проживала з ним на момент його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , до моменту відкриття провадження у справі, представник позивача подав клопотання про долучення до справи доказів грошової оцінки земельних ділянок; просив витребувати докази у справі (державні акти, спадкову справу) та залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 15 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 .

23 січня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_3 , де вона просить у задоволенні позову відмовити повністю. Вказує, що позивачка до своєї позовної заяви не додала доказів на підтвердження обставин, які у ньому вказані. Заперечила факт проживання позивачки у спірному будинку, оскільки така проживала зі своїм чоловіком у окремій квартирі.

31 січня 2020 року представником позивача надано суду клопотання про витребування матеріалів спадкової справи, яке було задоволено судом в підготовчому засіданні 26.02.2020.

13 лютого 2020 року представник позивача надав суду заяву про уточнення позовних вимог у якій уточнив частки у спадковому майні, на яке просить визнати право власності, а саме просив визнати за позивачкою право власності на 1/6 частину будинковолодіння та на 1/2 частину земельних ділянок.

25 лютого 2020 року представник відповідача надала суду клопотання про залишення заяви про уточнення позовних вимог без руху.

У підготовчому засіданні 26 лютого 2020 року заява позивача про уточнення позовних вимог, яку суд розцінив як заяву про зменшення позовних вимог, прийнята до провадження.

Ухвалою суду від 26 лютого 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 12 березня 2020 року.

10 березня 2020 року до суду надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_7 , яка долучена до матеріалів судової справи.

12 березня 2020 року представником відповідача надано клопотання про долучення доказів до справи, які судом ухвалено долучити до матеріалів цивільної справи.

У судовому засіданні 12 березня 2020 року позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі. У вступному слові пояснили, що після смерті батька позивачка та відповідачка домовилися про те, що відповідачка залишається жити у батьківській хаті, а їй переходять усі земельні паї. Проте, до цього часу, домовленості не були дотримані зі сторони відповідачки, тому позивачка звернулася до суду за визнанням за нею усього обсягу спадкового майна. Також позивачка вказала, що на момент смерті батька проживала з ним, доглядала за ним, хоча й мала сім`ю, яка проживала в іншому населеному пункті.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти вимог позивачки заперечили у повному обсязі. У вступному слові вказали, що позивачка дійсно хотіла земельні паї, проте їхня мати заповітом розпорядилася на користь ОСОБА_3 , а з батьком позивачка не жила на момент смерті, так як мала свою сім`ю, а тому спадщину не прийняла після нього.

Представник відповідача Ременівської сільської ради в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд визнав за можливе проведення судового засідання без участі представника Ременівської сільської ради.

Третя особа ОСОБА_5 також заперечила проти позовних вимог позивачки. Зазначила, що вона є їх рідною сестрою, однак на спадкове майно не претендує. Вважає, що таке майно повністю належить її сестрі ОСОБА_3 відповідачу у справі, оскільки вона жила з покійними батьками та на її користь мати зробила заповіт.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_1 її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 19)

Суд також встановив, що не заперечується сторонами у справі, що дітьми покійних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 окрім позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , що доводиться копією свідоцтва про її смерть від 18.12.2015 серії НОМЕР_2 (а.с. 17).

На випадок своєї смерті, ОСОБА_7 зробила заповіт, який посвідчений секретарем Ременівської сільської ради та зареєстрований за №33, яким все належне їй майно заповіла своїй дочці ОСОБА_3 (спадкова справа, аркуш 4,5).

Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02.07.2019 доводиться, що ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав покійній на підставі свідоцтва про право власності від 05.01.1989 (а.с. 16).

Свої позовні вимоги в частині оскарження свідоцтва про право на спадщину позивачка обґрунтовує тим, що успадковане майно, не належало повністю заповідачу. Вказує, що таке майно було спільним майном подружжя батьків, а тому лише 1/2 такого належить заповідачу.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Під час розгляду справи встановлено, що в матеріалах спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_7 , є заява її чоловіка ОСОБА_6 від 12.12.2016, якою він підтверджує, що житловий будинок АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю його дружини ОСОБА_7 , так як був набутий нею за особисті кошти.

Більше того, іншою заявою від 12.12.2016, ОСОБА_6 відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї дружини ОСОБА_7 на користь його доньки ОСОБА_3 відповідачки у справі.

Таким чином є безпідставними твердження позивачки про те, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя її батьків. Суд вважає, що ОСОБА_7 мала право розпоряджатися таким майном у заповіті, а відповідно таке майно мала право успадкувати відповідачка.

Відтак вимоги у цій частині не підлягають до задоволення.

Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання за позивачкою право власності на земельні паї, які належали її батьку, суд виходив з наступних мотивів та положень закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належало дві земельні ділянки у с. Ременів Кам`янка-Бузького району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме земельна ділянка площею 0,2603 га (кадастровий номер :06:000:0180) та земельна ділянка площею 1,2798 га (кадастровий номер :05:000:0022), що доводиться копіями відповідних державних актів (а.с. 83-84).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , що доводиться копією свідоцтва про його смерть від 30.08.2017 серії НОМЕР_3 (а.с. 18).

Заповіту на випадок своєї смерті не залишив, спадкова справа після його смерті не заводилась.

Разом з тим, як видно з довідки Ременівської сільської ради від 05.06.2019 №467, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , до дня смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 , разом з ним постійно до дня смерті проживали та були зареєстровані: дочка ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_1 (а.с. 14).

Факт реєстрації місця проживання позивачки на момент смерті її батька підтверджується і довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у будинку АДРЕСА_2 та копією паспорта позивачки (а.с. 15, 22).

За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як зазначено у п. 3.22. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Тобто, надані позивачем докази прийняття спадщини є належними та допустимими.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивачка не проживала з спадкодавцем. Доводячи таку обставину, відповідач та її представник посилалися на акти складені комісією від 18.06.2019, 17.07.2019 та від 22.08.2019.

Однак суд відхиляє такі докази, оскільки вони містять інформацію про тих, хто фактично проживав у будинку станом на момент їх складання (2019 рік), в той час, як спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Щодо інформації, яка міститься у цих актах про те, що ОСОБА_1 в цьому будинку не проживає з 1988 року, то суд звертає увагу, що такі дані записані зі слів ОСОБА_3 , що не можна вважати об`єктивним.

Інших доказів цієї обставини суду не надано.

Таким чином, враховуючи положення процесуального закону щодо змагальності перед судом, суд дійшов висновку, що позивач на підставі належних доказів довела суду факт прийняття спадщини за ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тобто шляхом проживання зі спадкодавцем. А тому позивачка вона має право на спадкування майна після смерті свого батька ОСОБА_6 .

З урахуванням того, що окрім позивачки зі спадкодавцем проживала спільно і його інша дочка ОСОБА_3 , то вони обидві прийняли спадщину у рівних частинах, по 1/2.

У зв`язку з такими мотивами, суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину належних спадкодавцю земельних ділянок. Такий спосіб захисту суд застосовує у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на такі земельні ділянки наявні у відповідачки, що беззаперечно встановлено в судовому засіданні, а тому порушене право позивачки підлягає захисту на підставі ст. 392 ЦК України шляхом визнання права власності.

Щодо вимог позивачки до Ременівської сільської ради, то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо цього відповідача, так як судом не встановлено, що цим відповідачем порушено права позивача, чи такий відповідач повинен відповідати за вимогами позивачки.

Одночасно, з урахуванням вимог щодо пропорційності, суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ременівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право на спадщину і реєстрацію на майно, визнання права власності на спадкове майно відмовити повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право на спадщину і реєстрацію на майно, визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в порядку спадкування за законом, після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на:

- 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована на території Ременівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області площею 0,2603 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:000:0180;

- 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована на території Ременівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області площею 1,2798 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:000:0022.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право на спадщину і реєстрацію на майно, визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір у сумі 420, 40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Повний текст рішення складено 20 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Т.І. Котормус