Справа № 414/2614/19
Провадження № 22-ц/810/44/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року, березня місяця, 18-го дня Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Яреська А.В., суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря: Вовчанської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 04 грудня 2019 року у цивільній справі (№ 414/2614/19 суддя І інстанції Ковальов В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеними вимогами в обґрунтування яких вказала, що під час оформлення купівлі продажу квартири за адресою : АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності заявнику ОСОБА_1 , заявниця дізналася у нотаріуса про те, що на її майно накладено арешт. Через державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було з`ясовано, що постановою відділу державної виконавчої служби Кремінського районного управління юстиції № 13420638 від 31 листопада 2009 року було накладено арешт на майно заявника та оголошено заборону на його відчуження. Заявник 11 вересня 2019 року звернулася з письмовою заявою до Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганські області з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та зняття арешту з майна та отримала цього ж дня відповідь № 6853 про відмову заявнику у знятті арешту з майна, у зв`язку з тим, що виконавче провадження завершено у 2010 року та списано до архіву, де згідно акту про вилучення виконавчих проваджень знищено. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просила суд зняти арешт з майна, що було винесено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 13420638 від 31 листопада 2009 року.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 04 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області про зняття арешту майна відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просить суд оскаржуване рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно листа Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганські області від 11 вересня 2019 року за № 6853 арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було накладено відповідно до постанови про арешт майна боржника винесеної державним виконавцем 30 листопада 2009 року на підставі виконавчого листа № 2-288 від 21 квітня 2009 року, виконавче провадження № 13420638. 05 лютого 2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа до суду на підставі виконавчого документа суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Листом також повідомлено, що дане виконавче провадження завершено в 2010 році та списано до архіву. Скаржник посилається в порушення судом першої інстанції положень ЦПК України витребувано та долучено до матеріалів справи, докази, про витребування яких не було заявлено сторонами у справі. Скаржник в скарзі посилається на те, що згідно листа Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганські області від 11 вересня 2019 року не існує жодного виконавчого провадження, у якому ОСОБА_1 була б боржником.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не можуть бути задоволеними, оскільки вони пред`явлені до неналежного відповідача. Колегія судді не погоджується з вказаним рішенням суду за наступних підстав.

Судом встановлено, що листом Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 11 вересня 2019 року за № 6853 ОСОБА_1 повідомлено, що по виконавчому провадженню № ЄДРВП 13420638 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у сумі 51 грн. за в/листом 2-288 від 21 квітня 2009 року державним виконавцем 30 листопада 2019 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 05 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа до суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та повідомлено що виконавче провадження у 2010 році завершено та списано до архіву та згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення провадження вже знищено. Вирішуючи спір та з`ясовуючи обставини виникнення обтяження, накладеного на нерухоме майно у 2009 році, суд першої інстанції виходив з того, що на той час діяло Положення про єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5. Відповідно до п.2.1.2 цього Положення підставою для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є, зокрема, заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна, що подається органами державної виконавчої служби у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту). При цьому, згідно з п.2.5 цього Положення відомості про накладені (зняті) заборони та арешти на об`єкти нерухомого майна вносяться Реєстратором до Реєстру заборон у день їх надходження. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначалися Законом України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 року (надалі - Закон № 606-XIV). Відповідно до частин 1-3 статті 57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Наслідки завершення виконавчого провадження передбачені статтею 50 Закону №606-ХІV. За її змістом, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за №1302/29432, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Отже, зі змісту наведеного вбачається дійсна мета застосування процедури арешту майна боржника для забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження. Відтак, наведені обставини свідчать, по-перше, про відсутність правових підстав у відповідача зберігати накладений ним арешт на майно позивача, в силу неможливості виконавчого органу надати документ, яким відповідний арешт було застосовано. По-друге, існування арешту майна позивача при визнанні відповідачем факту завершення всіх виконавчих проваджень відносно позивача порушує саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження в рамках якого його було застосовано завершено. Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року передбачено порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем. Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на нерухоме майно позивача попри відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо нього, а наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про цей арешт перешкоджає позивачу вільно розпоряджатись належним йому майном, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, заявлених в рамках цього позову. Що ж до посилання суду про звернення з позовом до неналежного відповідача, то суд приходить до наступного висновку. У разі звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту у якості захисту речового права від виниклого порушення (за статтями 387, 391, 396 ЦК України) позивач такий позов повинен пред`явити до особи (осіб), від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення його прав, тобто - для даного випадку - так само відповідачем, окрім боржника (власника майна), має бути стягувач, в інтересах якого накладено арешт і який у зв`язку з накладенням арешту набув певні права щодо арештованого майна (право задоволення вимоги за рахунок такого майна в порядку і в черзі, встановленій законом). Судом першої інстанції не встановлено належного відповідача - стягувача, в інтересах якого накладено арешт, а лише долучено до матеріалів справи копії 7 судових рішень, ухвалених на користь різних осіб, що не мають значення для вирішення спірного питання. З навяної у матеріалах справи відповіді за №6853 від 11.09.2019 року вбачається що постанову про арешт майна було винесено саме за виконавчим провадженням про стягнення з ОСОБА_1 51 гривні у якості судового збору за виконавчим листом №2-288 від 21.04.2009 року (а.с.5).

Отже, враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Кремінського районного суду Луганської області від 04 грудня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_1 ,що був накладений постановою державного виконавця 30 листопада 2009 року за виконавчим провадженням №ЄДРВП 13420638 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у сумі 51 гривня за виконавчим листом 2-288 від 21 квітня 2009 - квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 04 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким:

зняти арешт з майна боржника - ОСОБА_1 , що був накладений постановою державного виконавця 30.11.2009 року за виконавчим провадженням №ЄДРВП 13420638 про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН паспорт НОМЕР_1 виданий Рубіжанським МВ УМВС 09.08.1995) на користь держави судового збору у сумі 51 гривня за виконавчим листом 2-288 від 21.04.2009 - квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови буде складено до 24 березня 2020 року.

Судді: А.В. Яресько

І.О. Дронська

О.Ю. Карташов