Ухвала

16 березня 2020 року

м. Київ

справа №711/3427/19

провадження № 61-3507ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю до «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», ОСОБА_2 про припинення застави,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю до «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит Капітал»), ОСОБА_2 про припинення застави.

Позов мотивував тим, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належав автомобіль фургон - рефрижератор-С марки MAN, модель 18.224, 1999 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 04 липня

2007 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» (далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк») укладений договір застави № 044/l/ автомобіля фургон - рефрижератор-С марки MAN, модель 18.224, 1999 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ВАТ «ВіЕйБі Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 20 286,25 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 37 724,67 доларів США, еквівалентно 301 533,29 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси (справа

№ 711/9185/16-ц) від 16 грудня 2016 року зобов`язано ЦВ ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області передати автомобіль фургон-рефрижератор-С марки MAN, модель 18.224, 1999 року випуску, білого кольору, кузов

№ НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , як стягувачу, в рахунок погашення боргу в межах виконавчого провадження

№ 41091101.

Постановою головного державного виконавця ЦВ ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області Коробковою Г. О. від 16 травня 2017 року належний ОСОБА_2 транспортний засіб переданий у власність ОСОБА_1

16 травня 2017 року головним державним виконавцем ЦВ ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області Коробковою Г. О. складений акт про передачу ОСОБА_1 зазначеного транспортного засобу.

У зв`язку з передачею йому у власність спірного автомобіля в порядку примусового виконання рішення суду, вважав, що застава припинилася. Проте, незважаючи на фактичне припинення договору застави, 13 березня 2018 року, між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладений договір № 406 про відступлення прав за договором застави від 04 липня 2007 року № 044/1/Z1.

Посилаючись на наведене, просив визнати припиненою заставу автомобіля фургон-рефрижератор-С марки MAN, модель 18.224 1999 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_4 згідно договору застави від 04 липня 2007 року № 044/l/Z1, укладеного між: ОСОБА_2 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» та за договором від 13 березня 2018 року № 406 про відступлення прав за договором застави з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», скасувати запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про обтяження автомобіля фургон-рефрижератор-С марки MAN, модель 1999 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_4 , згідно договору застави № 044/1/Z1 від 04 липня 2007 року.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано припиненою заставу автомобіля фургон-рефрижератор - С марки MAN, модель 18.224 1999 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_4 згідно договору застави від 04 липня 2007 року

№ 044/l/Z1, укладеного між: ОСОБА_2 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» та за договором від 13 березня 2018 року № 406 про відступлення прав за договором застави з ТОВ «ФК Кредит-Капітал».

Скасовано запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про обтяження автомобіля фургон-рефрижератор-С марки MAN, модель 1999 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_4 , згідно договору застави від 04 липня 2007 року №044/1/Z1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що заставлене майно передано ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу, тобто, відбулась примусова реалізація предмета застави - примусовий його продаж в процесі примусового виконання рішення. Передача майна іншому стягувачу фактично припиняє договір застави, так як первісний заставодержатель вже не має права на реалізацію заставленого майна.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував, що зобов`язання, що виникли на підставі укладеного кредитного договору не припинені повним та фактичним його виконанням, а тому передача предмета застави іншій особі, а не заставодержателю відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про заставу» не є умовою з настанням якої застава припиняється. Не відповідає вимогам закону і висновок місцевого суду про те, що передача нереалізованого на торгах майна боржника одному зі стягувачів, є примусовою реалізацією предмета застави з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що заставлене майно було реалізоване в порядку, передбаченому статтею 21 Закону України «Про заставу».

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій він просив постанову Черкаського апеляційного суду від

28 січня 2020 року скасувати та залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від

10 червня 2019 року у справі 711/9185/16-ц.

Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення підлягає касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для заявника.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у даній справі є вимога ОСОБА_1 про визнання припиненою застави спірного автомобіля згідно договору застави від 04 липня 2007 року № 044/1/Z1, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» та за договором про відступлення права вимоги від 01 березня 2018 року укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» № 6285, скасування запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про обтяження спірного автомобіля.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Щодо доводів касаційної скарги про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для заявника

Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 червня 2019 року у справі

№ 711/9185/16-ц є неспроможними, оскільки у зазначеній справі суд розглядав скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, в той час як предметом спору у даній справі є вимога про визнання застави автомобіля припиненою.

З огляду на наведене, посилання заявника на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є безпідставними, оскільки посилаючись на наведені мотиви, заявник не навів прикладів неоднакового застосування одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, а тому відсутні підстави вважати, що касаційна скарга стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Щодо доводів заявника про те, що справа має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи для заявника є оціночним та потребує належного обгрунтування. ОСОБА_1 не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від

07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, відсутні підстави вважати, що розгляд справи має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для заявника у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 28 січня

2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю до «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», ОСОБА_2 про припинення застави, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак