Справа № 581/903/19
Провадження № 2/581/33/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2020 року сел. Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Кузьмінського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазур О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

23 грудня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та шкоди, завданої здоров`ю позивача.

Мотивує свої вимоги тим, що 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7500 доларів США, про що відповідачем було надано розписку, в якій зазначено, що він зобов`язується повернути борг до 23 липня 2019 року. Узяте на себе зобов`язання ОСОБА_2 своєчасно не виконав, гроші не повернув, на неодноразові звернення позивача щодо повернення боргу не відреагував. В результаті цих неправомірних дій відповідача впродовж останніх місяців позивач відчуває біль стискуючого характеру, постійну слабкість, неспокій та тривогу. Представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 579 грн. 10 коп. майнової шкоди, 7500 доларів США суму основного боргу, 317,88 доларів США проценти за користування позикою, 635,75 доларів США пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання, 56,09 доларів США 3% річних, а також судові витрати, понесені позивачем.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 про підтримання позовних вимог та розгляд справи без присутності позивача та його представника.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в порядку п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за зареєстрованою адресою місця проживання, відзиву не надав.

Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову. Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

23 квітня 2019 року між позивачем і відповідачем укладено договір позики, про що складено розписку, згідно з якою ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 в присутності свідка ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 7500 доларів США на безвідсотковій підставі на строк 3 місяці (а.с. 11, 105).

Свого зобов`язання повернути гроші відповідач не виконав, про що вказує наявність у позивача оригіналу боргового документу, який надано до суду.

При вирішенні справи суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позика вважається повернутою, а зобов`язання позичальника припиненими лише в момент одержання позикодавцем суми позики (ст. 599, ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Відповідні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16-ц та від 4 липня 2018 року по справі № 761/12665/14-ц.

Оскільки між сторонами з досягненням усіх істотних умов укладено договір позики, який повністю виконано позикодавцем і не виконано у строк до 23 липня 2019 року позичальником, то наявна заборгованість за договором позики - 7500 доларів США підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

З приводу вимог про стягнення процентів за користування позикою, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання та 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 536, 1048 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі, встановленому договором або законом, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Виконання зобов`язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Облікова ставка Національного банку України є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління Національного банку України та встановлюється виключно для національної валюти України гривні.

Чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти (постанова Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16).

Ураховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки Національного банку України, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки Національний банк України не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.

У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів та пені від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Ураховуючи, що в розписці не зазначалася сума відсотків, які повинні були бути сплачені відповідачу позивачу за користування позикою та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, а позика надавалася в іноземній валюті, то вимога щодо стягнення відсотків за користування позикою та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання не підлягають задоволенню. Такий висновок суду узгоджується із правовими висновками, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2018 року (справа № 910/10156/17), від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18), від 16 січня 2019 року (справа № 14-465 цс18).

В той же час вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволення з огляду на те, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року №6-49цс12.

У вказаній статті ЦК України зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України.

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 7500 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 24 липня 2019 року до 23 жовтня 2019 року, що становить 91 день, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році), тобто 7500 доларів США х 91 день х 3 : 100 : 365 = 56,09 доларів США.

Що стосується вимог позивача про стягнення майнової шкоди у розмірі 579 грн. 10 коп., то суд приходить до висновку про їх необґрунтованість з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У позові зазначається, що в результаті неправомірних дій відповідача здоров`ю позивача було завдано шкоди. Через те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання вимог позивача останній був позбавлений можливості користуватися належними грошовими коштами, в результаті чого вона стала відчувати біль стискуючого характеру, постійну слабкість, неспокій та тривогу. Доказом тому є виписка та рецепт лікаря. Для відновлення свого здоров`я позивач змушений був здійснити додаткові витрати на придбання призначених лікарем ліків, вартість яких склала 579 грн. 10 коп., що підтверджується копією фіскального чека від 3 жовтня 2019 року.

Суд вважає, що твердження позивача про те, що невиконання відповідачем зобов`язання за договором позики погіршили стан її здоров`я, належними та допустимими доказами не підтверджено, як і не обґрунтовано наявність причинного зв`язку між погіршеннями, необхідністю звернення до лікаря у зв`язку саме з такими погіршеннями та безпосередньо діями або бездіяльністю відповідача.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, а саме: на 89 %, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати у сумі 1901 грн. 4 коп. судового збору (89% від 2136 грн. 20 коп.), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог, слід компенсувати позивачу за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 квітня 2019 року у розмірі 7500 доларів США та 55,48 доларів США 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1901 грн. 4 коп. судового збору.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування позикою, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання та майнової шкоди відмовити у зв`язку з їх безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Липоводолинським РВ УМВС України в Сумській області 7 квітня 1998 року, РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя О. В. Кузьмінський