Справа № 486/274/19
Провадження № 2/486/11/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м.Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматовій Г.А.,

при секретарях Зацепіній І.О., Кучмар В.С., Деменко К.Л., Коршак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості 1/4 частки автомобіля,

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про стягнення вартості 1/4 частки автомобіля «ВАЗ 2105» державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебував у користуванні ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після смерті його матері ОСОБА_3 і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в розмірі 35000 гривень та судових витрат.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що після смерті його матері ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яку він прийняв. Однак автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не був успадкований, оскільки відповідач не надав нотаріусу правовстановлюючі документи. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 липня 2018 року у справі №486/446/18 за його позовом про поділ спадкового майна за ним визнано право власності на 1/4 частину автомобіля «ВАЗ 2105» державний номерний знак НОМЕР_1 , що знаходиться у відповідача, та якому належить 3/4 частини вказаного автомобіля. Відповідач відмовляється добровільно сплатити йому вартість 1/4 частини автомобіля, яка складає 35000 гривень, тому він змушений звернутись до суду.

Представник позивача в судовому засіданні 21 червня 2020 року позов підтримав та пояснив, що вартість спірного автомобіля визначена з об`яв з реалізації аналогічних марок станом на час звернення до суду. Про те, що автомобіль продано ні йому, ні позивачу не відомо. 35000 гривень вартість 1/4 частки автомобіля, належної ОСОБА_1 Свідоцтво на спадщину є тільки на квартиру, на автомобіль немає.

Позивач в судовому засіданні 21 червня 2019 року позовні вимоги підтримав.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 19 березня 2020 року в судове засідання не з`явились. Представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання з проханням розглядати справу без її участі та без участі відповідача. Позов визнають частково, з урахуванням довідки Регіонального сервісного центра в Миколаївській області від 19.11.2019 року №31/14-к17/аз із зазначенням ціни транспортного засобу 5000 грн., тобто 1/4 частка вартості автомобіля складає 1250 грн.

Згідно надісланого на адресу суду відзиву відповідач зазначив, що спірний автомобіль було продано в 2017 році. Крім того, зазначає, що рішення суду від 26 липня 2018 року про визнання за ним права власності на 3/4 частини автомобіля, а за ОСОБА_1 1/4 частини автомобіля він отримав лише 02 квітня 2019 року. Також він є пенсіонером з 2005 року та отримує пенсію в розмірі 4000 грн., інших доходів немає. Просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 21 червня 2020 року відповідач пояснив, що рішенням суду за ним визнано право власності на 3/4 частину вказаного автомобіля та на 1/4 його частину визнано право власності за ОСОБА_1 . Зазначеного автомобіля вже давно в нього немає. На момент ухвалення заочного рішення автомобіля вже не було, оскільки після смерті дружини він вирішив продати автомобіль за довіреністю та продав його. В лютому 2017 року автомобіль забрали за 400 доларів США в гривневому еквівалентному. Це був автомобіль червоного кольору «п`ятірка». При продажу автомобіля був присутній ОСОБА_6 . Автомобіль був проданий після смерті дружини. Доля автомобілю на теперішній час йому невідома.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Вказує, що спірний автомобіль було продано в 2017 році за 400 доларів США ще за життя ОСОБА_3 , що може підтвердити свідок. При цьому перереєстровано автомобіль не було. Рішення суду №486/446/18 не оскаржувалось.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що за проханням ОСОБА_2 , щоб останнього не обманули, був присутнім при продажу належного відповідачу автомобіля «Жигулі» приблизно 1984-1985 року випуску. ОСОБА_2 отримав гроші в еквіваленті 440 доларів США, і надав генеральну нотаріально посвідчену довіреність на автомобіль покупцю, передав техпаспорт. Автомобіль відповідач продав вже після смерті дружини.

Вислухавши сторони та їх представників, свідка, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_1 та дружина відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 /а.с. 6-8/.

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частина вкладу у ПАТ КБ «Приватбанк». Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є чоловік ОСОБА_2 /а.с.7/ та син ОСОБА_1 /а.с.6/. Дані обставини встановлені рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26.07.2018 року у справі №486/446/18 та не оспорюються сторонами. Цим же рішенням встановлено, що до складу спадкової маси мала входити 1/2 частина автомобілю «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , проте через ненадання правовстановлюючих документів право власності в порядку спадкування було визнано рішенням суду: на 1/4 частину автомобілю за позивачем, на 3/4 частини автомобілю за відповідачем. Рішення суду набрало законної сили 28.08.2018 року /а.с. 9-10/.

Вказаний автомобіль було визнано спадковим майном, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 та поділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/4 частину даного автомобіля, а за ОСОБА_2 3/4 його частини.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року /а.с. 108-111/, якою оскаржувалась ухвала Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 липня 2019 року, якою ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку для звернення до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення про поділ спадкового майна.

Як вбачається з копії довідки Регіонального сервісного центра в Миколаївській області від 19.11.2019 року №31/14-к17/аз /а.с. 130/ згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів та матеріалами реєстрації (перереєстрації) ТЗ за ОСОБА_2 в договорі купівлі-продажу від 02 вересня 2019 року №4841/2016/045973, наявна ціна ТЗ 5000 гривень.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Визначення спільної часткової власності наведене в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке становить єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (частина друга статті 364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

За таких обставин суд вважає, що позивачем вірно визначено, що правовідносини сторін регулюються нормою статті 364 ЦК України.

Частиною другою статті 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Верховний Суд у постановах №623/5351/15-ц від 15.05.2019 року та №193/1008/16-ц від 27.09.2018 року зазначив про необхідність застосування правових висновків Верховного Суду України у подібних категоріях справ.

У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи необхідно було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду необхідно було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Таким чином, суд має встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Позивач просить стягнути з відповідача вартість належної йому 1/4 частки автомобіля.

Суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, згідно довідки Регіонального сервісного центра в Миколаївській області вартість автомобіля «ВАЗ 2105» державний номерний знак НОМЕР_1 становить 5000 грн., а не 35000 грн., яка зазначає позивач.

Тому при здійсненні розрахунку суд приймає до уваги саме вказану довідку і приходить до висновку, що вартість належної ОСОБА_1 1/4 частки автомобіля «ВАЗ 2105» державний номерний знак НОМЕР_1 становить 1250 гривень (5000 грн.:4), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, а також часткове визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі 1250 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог, тобто 27,43 гривень (3,57%) /а. с. № 1/.

Керуючись ст. ст. 10, 81,133, 141, 223, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості 1/4 частки автомобілязадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаїв, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , вартість належної йому 1/4 частки автомобіля «ВАЗ 2105» державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаїв, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 27,43 гривень (двадцять сім гривень сорок три копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова