Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/964/19
Провадження № 2/376/41/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2020 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі : головуючого судді - Клочко В.М.,

при секретарі судових засідань - Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області, треті особи : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання приватизації недійсною, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на вимоги ст.ст. 1,2,5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» просив суд визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1 ; скасувати свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане органом приватизації Сквирського виконавчого комітету згідно з розпорядженням від 15.01.2007 року № 02 та зобов`язати виконавчий комітет Сквирської міської ради повернути приватизаційні чеки, які були використані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на безоплатну приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.03.1981 року виконкомом Сквирської міської ради Київської області було прийнято рішення за № 48 на підставі якого позивачу ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_4 (дружина) ОСОБА_2 (син), ОСОБА_5 (син) видано ордер на жиле приміщення квартиру АДРЕСА_1 .

У 1992 році позивач розлучився з дружиною та залишився проживати у квартирі з 2 синами.

У 1995 році син ОСОБА_2 - одружився. З метою не створення незручностей молодому подружжю, він весною 2000 року виїхав проживати у с. Малі Лисовці Сквирського району Київської області.

На період його відсутності у вказаній квартирі проживав його старший син ОСОБА_2 разом із своєю дружиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дітьми: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3

25.09.2018 року коли він за станом здоров`я вирішив повернутись до спірної квартири, то невістка ОСОБА_6 повідомила, що квартира приватизована та відмовила в доступі до житла.

При зверненні до органу приватизації Сквирської міської ради Київської області він довідався, що квартира була приватизована відповідно до поданої ним заяви від 15.01.2007 року, але він особисто до органу приватизації не звертався, а підпис від його імені виконаний іншою особою.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на вище зазначених підставах зазначаючи при цьому, що документи на спірну квартиру знаходились в одній із кімнат квартири та ними не пропущено строки звернення до суду, оскільки про приватизацію квартири довідались у вересні 2018 року, а документи на підставі яких була здійснена приватизація отримала 25.03.2019 року.

Представник відповідача виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі посилаючись на те, що позивачем не надано достовірних доказів про те, що підпис у заяві на приватизацію житла виконано не ним, а іншою особою.

Третя особа: ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав письмову заяву у якій просив розглянути справу без його участі, не заперечував, щодо ухвалення рішення по суті позову. При цьому вказав, що заяву на приватизацію квартири він підписав від імені батька, без його згоди, оскільки вважав, що права батька не будуть порушені.

Третя особа: ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволені позовних вимог, зазначаючи при цьому, що позовні вимоги є безпідставними та просили застосувати строки позовної давності, оскільки позивач міг довідатися про приватизацію квартиру так, як був зобов`язаний сплачувати комунальні послуги, укладати письмові договори на обслуговування квартири, тощо.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що, на підставі рішення виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області від 31.03.1981 року за № 48 ОСОБА_1 було видано ордер на родину в складі трьох чоловік: дружину ОСОБА_4 , сина ОСОБА_2 , сина ОСОБА_5

15 січня 2007 року до органу приватизації виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області надійшла заява ОСОБА_1 як наймача квартири за АДРЕСА_1 про передачу у приватну власність квартири, яку він займає. У вказаній заяві містяться два підписи на згоду на приватизацію житла, але дані підписи не посвідчені керівником підприємства по обслуговуванню житла.

До вказаної заяви долучено довідку про склад сім`ї наймачів ізольованої квартири та займані ними приміщення (форма 3) видану Комунальним підприємством «Житлокомунсервіс» № 1443 від 28.11.2006 року, відповідно до якої у квартирі за АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 квартиронаймач, син ОСОБА_2 та на утриманні знаходиться внучка ОСОБА_3 ..

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження органу приватизації від 15.01.2007 року, квартира за АДРЕСА_1 приватизована на трьох осіб : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 1/3 частці кожному.

Станом на час подачі заяви та видачу розпорядження про приватизацію квартири за АДРЕСА_1 приватизація здійснювалась у відповідності до Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» та положень наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05 серпня 1994 року № 72).

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «По приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

За змістом ч. 3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч. 3 ст.48 ЖК України, громадяни, які одержали житло у державному фонді, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства.

У відповідності з ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з пунктом 5 Наказу № 56 передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Отже, виходячи з норм законодавства, яке регламентує приватизацію державного житлового фонду, вбачається, що участь у приватизації займаного державного (комунального) житла на підставі договору найму приймають наймач та члени його сім`ї, тобто всі зареєстровані в цьому житловому приміщенні особи. Відповідно, згоду на участь у приватизації надають всі повнолітні члени сім`ї.

Пунктами 18,20,21 цього Положення встановлено, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. Згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку) підтверджується письмово і додається до заяви. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5).

У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що доводи позивача про те, що він не подавав заяву до органу приватизації стверджуються його показами, які узгоджуються з поясненнями третьої особи ОСОБА_2 про те, що заяву до органу приватизації подав саме він без згоди батька ОСОБА_1 , та тим, що підписи наймача та членів сім`ї у заяві про приватизацію житла не засвідчені керівником підприємства по обслуговуванню житла, а відповідач в ході судового розгляду не надав доказів, які спростовують доводи позивача.

В п.41 Постанови Верховного суду від 23.10.2019 року у справі № 917/137/18 зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Виходячи із зазначеного принципу, суд виходить із того, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, того, що позивач не подавав заяву до органу приватизації, що в свою чергу, призвело до порушення його прав.

Відповідно до ст. 21 ч. 1 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розпорядження органу приватизації від 15.01.2097 року №02 та свідоцтво про право власності на квартиру за АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прийняті з порушенням Закону України «По приватизацію державного житлового фонду».

Також представник третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Очеретяний О.Г. подав заяву про застосування позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ст. 261 ч.1 ЦК України).

Суд не вбачає підстав для застосування позовної давності, оскільки відповідачем не спростовано факту, що відповідач на час приватизації квартири мешкав в с. Малі Лисовці Сквирського району Київської області, що стверджується матеріалами справи та про приватизацію квартири довідався у вересні 2018 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1,2,5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» : Положенням Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року N 56 "Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян" ст.ст. 3, 7, 11,15, 60, 10,61,130,174,212-215,218 ЦПК України суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області, треті особи : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання приватизації недійсною - задовольнити.

Визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 січня 2007 року органом приватизації Сквирського міськвиконкому, згідно розпорядження органу приватизації від 15.01.2007 року за № 2.

Скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 січня 2007 року органом приватизації Сквирського міськвиконкому, згідно розпорядження органу приватизації від 15.01.2007 року за № 2.

Зобов`язати виконавчий комітет Сквирської міської ради повернути приватизаційні чеки, які були використані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на безоплатну приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя