233 № 233/1541/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.

за участю секретаря Аллік Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в суді м.Костянтинівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись при цьому на наступні обставини.

Відповідно до укладеного договору б/н від 26 березня 2013 року, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4700,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості. Позивач належним чином виконав своє зобов`язання за договором шляхом надання коштів відповідачу. Прийняті на себе зобов`язання відповідач не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість станом на 28 лютого 2017 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 4691,93 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 38032,74 грн., заборгованість за пенею та комісією 3100,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 2291,23 грн., загалом в сумі 48615,90 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та стягнути на його користь судові витрати.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.06.2017 року позов банку було задоволено у повному обсязі (а.с.58-59).

18.07.2018 року до суду надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення із посиланням на необізнаність відповідачки про наявність цієї справи та рішення, та необхідності витребування належним чином завірених копій та оригіналів письмових доказів по справі (а.с.70-71).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2018 року заочне рішення по справі було скасовано та призначено судовий розгляд (а.с.79).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Крім того, на виконання ухвали суду та клопотання представника відповідача, суду були надані належним чином завірені копії письмових доказів по справі, а саме: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорту відповідачки ОСОБА_1 за яким був оформлений кредит, виписка по рахунку (а.с.143-147,172).

Відповідач ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явились, письмових заперечень (відзив) на позовну заяву не надали. Неодноразово представником відповідачки заявлялись клопотання щодо визнання наданих позивачем доказів недопустимими, оскільки суду були надані лише копії документів кредитної справи, що позбавляє відповідачку залучити до справи експерта та провести почеркознавчу експертизу щодо їх підпису ОСОБА_1 . Тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.241).

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази встановив наступне.

Судом встановлено, що 26.03.2013 року ОСОБА_1 виявила намір на отримання кредиту у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», на що вказує Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку». Вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком Договір про надання банківських послуг (а.с.7).

На підставі вказаної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Згідно з умовами укладеного кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит на платіжну картку «Універсальна» (а.с.6-33).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28 лютого 2017 року становить: заборгованість за кредитом 4691,93 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 38032,74 грн., заборгованість за пенею та комісією 3100,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 2291,23 грн., загалом в сумі 48615,90 грн. (а.с.5-8).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦПК України).

За змістом статті 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» надало копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», яка згідно посилань позивача, підписана відповідачем, а також розрахунок заборгованості.

Зокрема, з наданого позивачем розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти від позивача, частково проводив повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність кредитних правовідносин між сторонами.

Згідно вказаного розрахунку заборгованість за простроченим тілом кредиту, який отримав відповідач від АТ КБ «ПриватБанк», складає 4691,93 грн.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, та не надав суду доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, тому суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення вищевказаної заборгованості по тілу кредиту.

Проте, судом встановлено, що вищевказана Анкета-Заява, на яку посилається позивач, є стандартним бланком, який не містить відомостей про розмір відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами.

На підтвердження вказаних відомостей позивач також посилається на «Умови та правила надання банківських послуг в «ПриватБанку», але надані позивачем Умови не містять підпису відповідача.

Крім того, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-Заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме того, який зазначено в Умовах, розміру відсотків, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. А тому вказані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи видно, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи даний спір, суд враховує висновки викладені у Постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 у яких зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем, у тому числі щодо розміру відсотків порядку користування кредитними коштами, нарахування штрафних санкцій.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені та штрафів слід відмовити виходячи з такого:

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669-VII).

Відповідно до ст.2 Закону № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2).

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».

Як встановлено судом, останнім місцем проживання відповідача за реєстрацією є м.Костянтинівка, Донецької області.

Місто Костянтинівка та Костянтинівський район Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

За наведених підстав суд вважає вимоги стягнення пені, а також штрафів необґрунтованими.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сума непогашеного тіла кредиту в розмірі 4691,93 грн.

Суд вважає безпідставними зауваження представника відповідачки ОСОБА_3 щодо ненадання позивачем оригіналів письмових доказів. Позивачем надано розрахунок заборгованості за тілом кредиту та за пенею, довідка про суми, які надходили від відповідача в рахунок погашення кредиту (а.с.143-144). При цьому відповідачка категорично не заперечує факту наявності між нею та позивачем кредитних правовідносин. Щодо позбавлення відповідачки права на залучення експерта та проведення почеркознавчої експертизи, суд зазначає, що безпосередньо такого клопотання до суду не надходила, а клопотання представника відповідачки містять лише посилання на можливість подання такого клопотання. При цьому суд враховує позицію Верховного Суду у аналогічних правовідносинах, наведену у постанові від 20.06.2018 року (справа № 490/8649/15-ц).

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 600 гривень (а.с.1).

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 154,42 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 133, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 26.03.2013 року станом на 28 лютого 2017 року, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4691 (чотири тисячі шістсот дев`яносто одна) гривня 93 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог у розмірі 154 (сто п`ятдесят чотири) гривні 42 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя