Дата документу 17.03.2020
Справа № 320/1304/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 , про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, -

ВСТАНОВИВ :

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 звернулися до суду із заявою про визнання виконавчих листів, виданих 05.07.2017 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області по цивільній справі № 320/1304/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі- Банк, стягувач) до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09.10.2012 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що не підлягають виконанню.

В обґрунтування поданої заяви посилаються на те, що згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі №320/1304/16-ц у справі за позовом ПАТ Альфабанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з відповідачів стягнуто на користь банку борг у сумі 66463.23 грн.

На підставі вказаного рішення було видано виконавчі листи за тим самим номером справи з усіх боржників окремо.

Вказане рішення суду виконано у повному обсязі, що підтверджується квитанціями про сплату заборгованості за кредитним договором, зокрема:

квитанція №74675 від 07.07.2016 р. на суму 500 грн;

квитанція №100083 від 07.06.2016 р. на суму 500 грн;

квитанція №72626 від 07.04.2016 р. на суму 500 грн;

квитанція №1188610 від 09.03.2016 р. на суму 1000 грн;

квитанція №62641 від 04.02.2016 р. на суму 1000 грн;

квитанція №44606 від 06.01.2016 р. на суму 1000 грн;

квитанція №29652 від 05.08.2016 р. на суму 2025 грн;

квитанція №27500 від 03.07.2018 р. на суму 5000 грн;

квитанція №1104713 від 06.08.2018 р. на суму 3000 грн;

квитанція №12693 від 05.09.2018 р. на суму 3000 грн;

квитанція №11968 від 06.11.2018 р. на суму 3000 грн;

квитанція №157327 від 07.12.2018 р. на суму 3000 грн;

квитанція №4694914 від 03.01.2019 р. на суму 15000 грн;

квитанція №2886638 від 31.01.2019 р. на суму 34464 грн;

Всього сплачено на загальну суму 72989 гривень.

Тобто, було сплачено всю суму боргу із врахуванням судового збору.

Відтепер заявниками отримані постанови про арешт майна боржників, стягнення винагороди приватного виконавця, постанови про відкриття виконавчого провадження.

Оплату боргу здійснив солідарний боржник ОСОБА_3 .

Вважають, що зазначені виконавчі листи мають бути визнані такими, що не підлягають виконанню, оскільки заборгованість за вказаним договором погашена у повному обсязі, що підтверджується вищевказаними квитанціями.

Отже, згідно вищенаведеного вбачається, що постанова державного виконавця винесена на підставі виконавчого документу, якого не повинно існувати.

Представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступник ПАТ «Альфа-Банк») надіслав до суду пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Так, вказує, що у заявників відсутні підстави звертатись із такою заявою. Звернення до суду із заявами про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у зв`язку з виконанням рішення суду є необгрунтованим, оскільки питання, пов`язані із стягненням з боржників заборгованості вирішується під час виконання рішення суду та контролюється виконавцем самостійно. Таким чином, у разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає, що узгоджується з позицією, викладеною у постанові ВС по справі №755/15479/14-ц від 16.01.2018 р. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на зазначеній підставі, тобто на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Також вказує, що погашення боргу добровільно не мало місця, мало місце лише сплата поточних платежів за договором, що аж ніяк при відсутності ухвали суду про розстрочку виконання рішенням суду, яке перебуває на виконанні.

Тобто, вважають, що матеріали цивільної справи не містять доказів, що рішення суду є виконаним, отже заборгованість за договором не є погашеною.

Окрім того, вважають, що призначення платежу у наданих заявниками квитанціях вказано як «сплата заборгованості за кредитним договором», що не може бути доказом виконання саме рішення суду.

Від представника заявників ОСОБА_4 16.03.2020 надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останній зазначає, що Банк в своєму поясненні не наводить підстав та заперечень, за якими неможливо би було задовольнити заяву. Просить задовольнити заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню .

Заявники в судове засідання не з`явилися, від їх представника надійшла заява з проханням розглянути справу за їх та представника відсутності, підтримують викладене в заяві, просять її задовольнити.

Представник АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, надіслав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, просить відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. в судове засідання не з`явився, будучи належними чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заперечення проти заяви не надіслав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Судом встановлено, що згідно заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.07.2016 у справі №320/1304/16-ц у справі за позовом ПАТ Альфабанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з відповідачів стягнуто солідарно на користь банку борг у сумі 66463.23 грн. (а.с.146-148 Т.1)

Виконавчі листи Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 320/1304/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ Альфабанк боргу в сумі 66 463.23 гривень видані в липні 2017, як зазначено у постановах про відкриття виконавчого провадження та у заяві на отримання виконавчих листів ( а.с.205, 228-229 Т.1) .

Як вбачається з копії постанов про відкриття виконавчих проваджень ВП № 60362912 та ВП № 60373493, винесених приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю., 19.10.2019 та 21.10.2019 відповідно відкрито виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 320/1304/16-ц від 05.07.2017 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Альфабанк боргу в сумі 66 463.23 гривень.

Відомості про відкриття виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_3 як в матеріалах цивільної справи так і з витягу автоматизованої системи виконавчих проваджень- відсутні.

Після винесення судом заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.07.2016 у справі №320/1304/16-ц у справі за позовом ПАТ Альфабанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким з відповідачів стягнуто солідарно на користь банку борг у сумі 66 463.23 грн., боржником ОСОБА_3 сплачено на користь ПАТ Альфабанк 68489,00 грн., що перевищує суму заборгованості, стягнену судовим рішенням.

Сплата вказаної суми коштів підтверджується квитанціями №29652 від 05.08.2016 р. на суму 2025 грн; №27500 від 03.07.2018 р. на суму 5000 грн; №1104713 від 06.08.2018 р. на суму 3000 грн; №12693 від 05.09.2018 р. на суму 3000 грн; №11968 від 06.11.2018 р. на суму 3000 грн; №157327 від 07.12.2018 р. на суму 3000 грн;№4694914 від 03.01.2019 р. на суму 15000 грн.; №2886638 від 31.01.2019 р. на суму 34464 грн, оригінали яких надано для огляду суду.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, ще 31.01.2019 було повністю погашено заборгованість, стягнуту рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.07.2016.

Виконавче провадження з виконання виконавчих листів № 320/1304/16-ц від 05.07.2017 про стягнення з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь ПАТ Альфабанк боргу в сумі 66 463.23 гривень було відкрито у жовтні 2019, тобто після спливу 8 місяців після добровільного виконання рішення суду.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обов`язок боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на момент відкриття виконавчого провадження був відсутній повністю у зв`язку з добровільним виконанням його солідарним боржником ОСОБА_3 , що вказує на наявність підстав для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню повністю.

Що стосується заперечень АТ «Альфа-Банк», суд знаходить доводи в їх обґрунтування неспроможними з огляду на наступне.

Так, як вбачається із змісту заперечень, Банк вважає,що погашення боргу добровільно не мало місця, мало місце лише сплата поточних платежів за договором, в тому числі після винесення рішення суду про стягнення заборгованості із заявників.

Однак, така позиція Банку суперечить нормам діючого законодавства. Так, за змістом частини другої ст. 1050 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Реалізуючи своє право, передбачене вищезазначеною частиною ст. 1050 ЦК України, надсилаючи вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, кредитор в односторонньому порядку змінює строк виконання зобов`язання за кредитним договором і строк виконання зобов`язання за договором настає достроково.

Логічним є те, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості та реалізація такого права через рішення суду є волевиявленням кредитора, який бажає повернути достроково надані боржнику кошти через порушення ним кредитної дисципліни, при цьому добровільно відмовляючись отримувати прибуток у вигляді відсотків за користування кредитом, які б могли бути отримані до закінчення строку дії кредитного договору.

Прийняття судом рішення за позовом кредитора про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінює зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов`язок по виконанню судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. Внаслідок такого рішення залишаються зобов`язання зі сплати боргу, визначеного судовим рішенням, та право кредитора на нарахування, передбачені частиною другою ст. 625 ЦК України за час невиконання такого рішення.

Продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору після реалізації кредитором свого права на дострокове повернення кредиту по день фактичного повернення всієї суми кредиту, стягнутого на підставі судового рішення суперечить таким принципам, як справедливість, добросовісність та розумність, порушує справедливий баланс інтересів сторін договору, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки за час виконання рішення продовжують нараховуватись відсотки, розмір яких неможливо прогнозувати та розрахувати, і виконання рішення не звільняє стягувача від обов`язку зі сплати ще відсотків, які кредитор нарахує за період виконання судового рішення. І за такою логікою, після нарахування відсотків за період виконання судового рішення кредитор продовжить нараховувати відсотки до повернення відсотків, нарахованих за час виконання судового рішення, і так до безкінечності.

Крім того, продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору, та інших штрафних санкцій, що можуть бути обумовлені кредитним договором, та, крім цього, нарахування пені, 3 % річних, інфляційних втрат на підставі частини другої ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором та цієї ж частини другої ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення заборгованості є невиправданим та надмірним тягарем для боржника.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц, в ухвалі від 04 квітня 2018 року у справі № 61-4629св18.

Тобто, пред`явлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості та реалізація такого права через заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від від 15.07.2016 у справі №320/1304/16-ц у справі за позовом ПАТ Альфабанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості потягло те, що кредитний договір № 44/50-1664/2012 від 09.10.2012 року припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Посилання представника банку, як випливає із його пояснень на заяву, на те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, є безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, відомостей про стягнення яких суду не надано.

Окрім того, Банк вважає, що призначення платежу у наданих заявниками квитанціях вказано як «сплата заборгованості за кредитним договором», що, на думку Банку, не може бути доказом виконання саме рішення суду.

Однак, з копій наданих заявниками квитанцій, оригінали яких оглянуто судом, вбачається, що в квитанціях за період з 05 серпня 2016 до 03 січня 2019 вказано платника- ОСОБА_3 , призначення платежу- «сплата заборгованості за кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09.10.2012 року, ОСОБА_3 » ; в квитанції від 31.01.2019 вказано платника- ОСОБА_3 , призначення платежу- «сплата заборгованості за кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09.10.2012 року, згідно судового рішення ОСОБА_3 »

Суд вважає, що формулювання призначення платежу «погашення заборгованості за кредитним договором» чи «погашення згідно рішення суду», враховуючи зазначення реквізитів кредитного договору, відсутність інших зобов`язань заявників перед Банком (протилежне Банком не зазначено), приймаючи до уваги факт припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення, про що вказано вище, є за своєю суттю тотожними і не змінюють волевиявлення боржника у зобов`язанні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 432 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 , про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчі листи, видані 05.07.2017 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області по цивільній справі № 320/1304/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 44/50-1664/2012 від 09.10.2012 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , - такими, що не підлягають виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23.03.2020.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова