Провадження № 2/521/1413/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Поліщук І.О.
при секретарі судового засідання Феслер О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії, -
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом у якому просив суд ухвалити рішення, яким визнати право користування квартирою АДРЕСА_1 ; зобов`язання відповідача укласти з ним договір найму на вищевказану квартиру. На обґрунтування позову посилався на те, що квартиру АДРЕСА_1 , він отримав від Міністерства оборони України, як військовослужбовець, зі складом сім`ї 3 особи: він, дружина та мати. Проходження військової служби в Збройних Силах України в чисельних гарнізонах призвело до того, що на цей час квартира приватизована без його участі, колишньою дружиною. Шлюб розірваний. В м. Києві житлом не забезпечений, проживає у спеціально пристосованої казармі. Спроби повернутися до колишньої родини, звернення до колишньої дружини про надання права користуватися житловим приміщенням, позитивного результату не надало. У зв`язку з чим він змушений звернутись із вказаним позовом до суду.
У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляду справи в його відсутності, зазначивши, що позов підтримує та просив його задовольнити.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала до суду заяву, в якій позов не визнала, проти його задоволення заперечувала, просила розгляд справи провести у її відсутності.
Суд, вислухавши пояснення позивача, врахував позицію відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що у квітні 2005 року позивач ОСОБА_1 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , яку отримав від Міністерства оборони України, як військовослужбовець зі складом сім`ї 3 особи: він, його дружина та мати.
Згідно копії паспорту позивача НОМЕР_1 , виданого Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 09 грудня 1995 року, з 18.07.2011 року, позивач знятий з реєстрації місця проживання за адресою : АДРЕСА_2 , та 30.09. 2011 року зареєстрований у м. Києві, в/ч.
Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_2 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 11 серпня 2012 року, актовий запис 220.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1.письмовими, речовими і електронними доказами;2.висновками експертів;3) показами свідків. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підвереджувати іншими засобами доказування. За правилами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись із даною позовною заявою, позивач підставою для задоволення вимог про визнання за ним права користування спірною квартирою та зобов`язання відповідача укласти з ним договір найму квартири посилався на те, що він був тимчасово відсутнім громадянином, за яким повинно зберігатися житлове приміщення, а також на обов`язок відповідача укласти з ним договір найму на спірну квартиру.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що питання, що виникають у позивача у зв`язку з необхідним поліпшенням його житлових умов на даний час не можуть бути підставами для визнання за ним права користування спірним житловим приміщенням, оскільки він свідомо ініціював зняття себе з реєстрації за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_3 та в подальшому виїхав до м. Київ, де двічі змінював місце реєстрації свого проживання. Участь у приватизації вказаної квартири він не приймав.
Після виїзду з м. Одеси, він був відсутній та фактично не проживав у спірній квартирі більш ніж 8 років, що відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Що стосується укладення договору найму. Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.
Статтею 150 Житлового кодексу УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.Статтями 158 та 159 Житлового кодексу УРСР передбачена можливість користування жилим приміщенням у квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.
Таким чином, укладення договору найму - це право, а не обов`язок власника житлового приміщення, на яке він може погодитись, чи ні.
З урахуванням того, що позивачем не доведено жодного порушення з боку відповідача суд доходить висновку, що задоволення позовних вимог може призвести до порушення його майнових прав та інтересів, як власника квартири.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, ст. ст. 383, 761 ЦК України, ст.ст. 150, 158, 159 ЖК УРСР , суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду на протязі тридцяти днів.

Головуючий : І.О. Поліщук

23.03.20