ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 року м. Чернівці справа № 715/270/20

провадження №22-ц/822/330/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту виконання робіт та надання послуг у сфері права, заінтересована особа Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Чернівецької області, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Григорчака Ю.П.,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту виконання робіт та надання послуг у сфері права. Заінтересованою особою зазначено Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури Чернівецької області.

Заява обґрунтована тим, що заявник в майбутньому має намір скласти кваліфікаційний іспит адвоката, пройти стажування та отримати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про адвокатуру» адвокатом може бути фізична особа, яка має стаж роботи в галузі права не менше двох років.

Посилався на те, що з 01 листопада 2016 року він надавав послуги у сфері права, а тому для підтвердження стажу роботи в галузі права просив встановити факт виконання робіт та надання послуг у сфері права з 01 листопада 2016 року.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 лютого 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його заявою про встановлення факту виконання робіт та надання послуг у сфері права.

Ухвала суду першої інстанції мотивована там, що визначення наявності чи відсутності в особи стажу роботи в галузі права є компетенцією кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, яка за результатами дослідження даного питання приймає відповідне рішення, що у випадку не згоди може бути оскаржене особою, в тому числі до суду. Разом з тим, встановлення судом такого стажу за результатами розгляду заяви, поданої в порядку окремого провадження, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На дану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Посилався на те, що в своїй заяві він просив підтвердити факт виконання робіт у сфері права, а не стаж роботи. Такий факт може бути підтверджений лише в порядку окремого провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту заяви, заявник просить встановити факт виконання робіт та надання послуг у сфері права, посилаючись на те, що в майбутньому він має намір скласти кваліфікаційний іспит адвоката, пройти стажування та отримати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Однак, обраний заявником спосіб захисту не відповідає вимогам закону.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 2 цієї постанови містяться роз`яснення про те, що суди при вирішенні питання про підвідомчість справи мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особа, яка виявила бажання стати адвокатом та відповідає вимогам частин першої та другої статті 6 цього Закону, має право звернутися до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури за місцем проживання із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту. Порядок допуску до складення кваліфікаційного іспиту та перелік документів, що додаються до заяви, затверджуються Радою адвокатів України.

Положеннями ч. 2 ст. 8 зазначеного Закону передбачено, що Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури перевіряє відповідність особи вимогам, установленим частинами першою та другою статті 6 цього Закону.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.8 ст. 8 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» строк розгляду заяви про допуск до складення кваліфікаційного іспиту не повинен перевищувати тридцяти днів з дня її надходження.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури приймає рішення про:

1) допуск особи до кваліфікаційного іспиту;

2) відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту.

Особі, яка звернулася із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту, повідомляється про прийняте рішення письмово протягом трьох днів з дня його прийняття. У разі прийняття рішення про відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту в рішенні кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в обов`язковому порядку зазначаються причини такої відмови.

Рішення про відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту може бути оскаржено до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначення наявності чи відсутності в особи стажу в галузі права належить до компетенції кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, яка за результатами розгляду заяви особи, яка виявила бажання стати адвокатом, та доданих до неї документів приймає рішення про допуск особи до кваліфікаційного іспиту або про відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту.

Водночас прийняте рішення може бути оскаржене особою до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник просив встановити факт виконання робіт та надання послуг у сфері права, а не стаж роботи в галузі права, є безпідставними. Колегія суддів вважає, що заявник фактично просить підтвердити стаж роботи в галузі права для майбутнього складання кваліфікаційного іспиту на адвоката. В той же час, заявник не позбавлений доводити перед кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури документально-підтвердженими доказами факт надання фізичним особам послуг у сфері права, наданим ним як фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги законності ухвали суду першої інстанції не спростовують, вона постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 23 березня 2020 року.

Головуючий Н.К.Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк