Справа № 199/1829/20
РІШЕННЯ

Іменем України

24.03.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з даною заявою про встановлення факту народження дитини, зазначивши, що з 2013 року він працював в м. Севастополь, Автономна Республіка Крим. Там він познайомився з ОСОБА_2 , з якою вони почали проживати однією сім`єю. Шлюб між ними було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 25 листопада 2015 року, актовий запис № 249. ІНФОРМАЦІЯ_1 у медичному закладі - ГБУЗ РК «Сімферопольський клінічний родильний дім» № 1 ОГРН 458, ІПН , яке розташоване в м. Сімферополь, вул. Воровського, 8, у них народилась донька, про що заявнику було видано Медичне свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , затверджене Міністерством охорони здоров`я і соціального розвитку Російської Федерації. У даному свідоцтві про народження увесь текст, що стосується запису про народження дитини здійснено на російській мові. Отримати свідоцтво про народження у відділі реєстрації актів цивільного стану заявник не може, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати документ, що може бути прийнятий відділом реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до Законів України. Встановлення факту народження заявнику необхідно для отримання свідоцтва про народження його дитини - ОСОБА_3 , щоб підтвердити, що вона є громадянкою України.

У зв`язку з чим заявник просить суд встановити факт народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополь, АР Крим, а також встановити дані про батьків.

Заявник до суду не з`явився, його представник надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Перевіривши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.У даному випадку заяву подано батьком новонародженої дитини.

На підтвердження факту спорідненості між заявником та ОСОБА_3 , заявник надав суду свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої зазначено батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 , шлюб між якими було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 25 листопада 2015 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .

На підтвердження факту народження ОСОБА_3. заявник подав медичне свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 22.11.2019 року 99100006 Відділом реєстрації народження в м. Сімферополь Департаменту запису актів громадянського стану, затверджене Міністерством охорони здоров`я і соціального розвитку Російської Федерації, що видане на тимчасово окупованій території України, згідно якого ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 ; родовий сертифікат серії НОМЕР_4 про народження дитини , відповідно до якого ОСОБА_2 народила дівчинку о 13.40 год. вагою 3500 грамів; довідку про народження № Р-05495 ОСОБА_3. від 22.11.2019 року, видані на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Разом із тим, згідност.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно ст.133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополі, АР Крим у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доньки ОСОБА_3 встановленим.

Згідно ч.3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Керуючись ст. 317 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції про встановлення факту народження дитини, - задовольнити.

Встановити факт народження в місті Сімферополі АР Крим, Україна, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянство України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; батько дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянство України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Допустити негайне виконання рішення суду.

Судові витрати по справі не відшкодовуються.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги.

Суддя