Житомирський апеляційний суд
Справа №287/23/18-ц Головуючий у 1-й інст. Волощук В. В.
Категорія 29 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 ,

на рішення Олевського районного суду Житомирської області, ухвалене 13 листопада 2019 року суддею Волощуком В.В. у м. Олевську, повний текст рішення складено 25 листопада 2019 року,

у справі № 287/23/18-ц за позовом ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви від 12 лютого 2018 року (а.с. 23-26), посилаючись на те, що 25 березня 2017 року ОСОБА_4 пошкоджено транспортний засіб належний ОСОБА_2 , просила стягнути з відповідачки, як винної особи, 5200 грн майнової шкоди та 5000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 13 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове - про задоволення позову ОСОБА_2 .

На його думку, в судовому засіданні було доведено належними і допустимими доказами те, що ОСОБА_4 пошкодила належний позивачеві транспортний засіб, у зв`язку з чим останній поніс збитки та моральні страждання. Також, вважає помилковим посилання суду щодо не оскарження ОСОБА_2 повідомлення №1895 від 27.03.2017 про невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки це є правом особи, а не її обов`язком:

У відзиві ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала, посилаючись на не доведення позивачем факту завдання нею шкоди належному йому майну.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ухвалюючи рішення про залишення позову без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду доказів порушення його права, яке полягало у пошкодженні його майна, доказів винної поведінки відповідача, яка призвела до завдання йому матеріальної та моральної шкоди.

Такий висновок є правильним, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, зокрема ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку.

Зокрема, на підтвердження своїх вимог позивач надав суду висновок про результати розгляду звернення (заяви, повідомлення) відносно ОСОБА_4 , від 09.04.2017 року затверджений т.в.о. начальника Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області (а.с.10). Зміст висновку свідчить про те, що 25 березня 2017 року, близько 01 години 10 хвилин між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникла суперечка, в ході якої, зі слів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , перебуваючи на території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , кинула камінцем у сторону ОСОБА_5 , внаслідок чого пошкодила заднє скло автомобіля марки «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , в результаті чого, зі слів ОСОБА_2 , останньому було заподіяно матеріальних збитків на суму 10000,00 грн.

Згідно відповіді Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 09.04.2017, наданої ОСОБА_2 , останньому за його повідомленням відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на підставі наявності у повідомленні, на думку органу досудового розслідування, адміністративних відносин, вирішення яких належить до виключної компетенції суду (а.с.11-12).

Судом також витребувано та оглянуто у судовому засіданні матеріали розгляду №298 за зверненням ОСОБА_5 до правоохоронних органів з приводу пошкодження ОСОБА_4 майна, що належить його брату.

Дослідивши надані сторонами та витребувані судом за клопотанням позивача докази, суд першої інстанції правильно не прийняв, як належний доказ щодо завдання матеріальної шкоди позивачу діями відповідача, матеріали правоохоронних органів №298 за зверненням ОСОБА_5 , які містять лише інформацію зі слів останнього та його рідного брата - позивача у справі - ОСОБА_2 . Суд також правильно зазначив, що будь-яких належних доказів щодо огляду місця події, огляду транспортного засобу стосовно фіксування пошкоджень на ньому та речей, якими було пошкоджено автомобіль марки «HYUNDAI», моделі «ТIВURОN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , працівники поліції не складали та не вилучали.

Правильним є посилання суду на те, що не може бути належним доказом у справі акт виконаних робіт згідно рахунку № 241 від 19.07.2017 проведення технічного обслуговування та ремонту вищезазначеного транспортного засобу на суму 5 200 грн, оскільки останній не містить даних заміни саме заднього скла автомобіля. Крім того, позивачем не надані документи про дійсну оплату послуг на вказану суму та вартість скла автомобіля, яке, як пояснив позивач, він придбав за кордоном.

Вирішуючи спір, суд обґрунтовано критично оцінив показання допитаних у судовому засіданні свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та допитаного в якості свідка позивача ОСОБА_2 , оскільки останні є близькими родичами, заінтересовані у результатах розгляду справи, надані ними показання різнилися між собою в частині місця завдання шкоди, предмету, яким завдавалася шкода.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, причинний зв`язок між діями ОСОБА_4 та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо посилання суду на не оскарження ОСОБА_2 повідомлення № 1895 від 27.03.2017 про невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на правильність ухваленого рішення не впливають.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Олевського районного суду Житомирської області від 13 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 20 березня 2020 року.