БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1778/19
Провадження № 2/497/117/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

20.03.2020 року року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

розглянувши за відсутністю сторін заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зняття арешту тавизнання права власності, третя особа - Болградський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

ВСТАНОВИВ:

18.11.2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просить визнати нежитлову будівлю гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , і автомобіль ВАЗ-21103, 2002р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за нею право власності на 1 / 2 частину цього майна: нежитлової будівлі гаражу і автомобіля, які є спільною власністю подружжя, а також просить зняти арешт з 1 / 2 частки вказаного автомобіля ВАЗ-21103, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить, згідно технічного паспорту ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона 28.10.1995 року зареєстровала шлюб з ОСОБА_2 . На даний час вони проживають разом. Від цього шлюбу в них є двоє дітей, одна дочка наразі є неповнолітньою: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 16.08.2006. вона, позивач, разом з чоловіком, перебуваючи у шлюбі, придбали нежитлову будівлю - гараж за адресою: АДРЕСА_1 . Покупцем у даному договорі значиться лише її чоловік - відповідач ОСОБА_2 01.06.2017р. вони придбали ще й автомобіль ВАЗ-21103, 2002р. випуску, р.держ.номер НОМЕР_1 , власником якого у технічному паспорті теж значиться лише ОСОБА_2 . Проте, оскільки будівля гаражу і автомобіль були придбані за їхні сумісні кошти подружжя, у шлюбі, тому це майно фактично є сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим, стверджує позивач, вона має право власності на 1 / 2 частину вказаного майна - будівлі гаражу та автомобіля.

Однак, станом на теперішній час, оскільки їй, позивачу ОСОБА_1 , стало відомо, що рішенням Болградського районного суду Одеської області з її чоловіка - відповідача ОСОБА_5 - було стягнуто кошти в якості боргу за борговою розпискою за позикою на користь другого відповідача у даній справі - ОСОБА_3 , а також у зв`язку з тим, що в межах справи про стягнення боргу на вищевказаний автомобіль, в забезпечення позову накладено арешт на вказаний автомобіль, вона, позивач, змушена звернутися до суду за захистом свого права власності, адже їй не було відомо про борги її чоловіка - відповідача ОСОБА_5 : про те, що ним було складено боргову розписку, і взагалі про те, що в провадженні суду знаходилась справа за позовом ОСОБА_3 до її чоловіка. Вона, позивач вважає, що за боргами, які не були погоджені з нею, її чоловік має відповідати лише своєю частиною від спільного майна подружжя.

Позивач надала суду заяву, якою підтримала позовні вимоги, просила суд розглянути справу за її відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі, погоджуючись на ухвалення судом рішення заочно, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання - судовою повісткою, яку отримав, до суду не з`явився, його представник надав суду відзив на позов, яким просив відмовити у задоволенні вимог позивача, проте пояснень чи посилань на докази в обґрунтування заперечень відзив не містить, - містить лише твердження про те, що відповідачем ОСОБА_3 права позивача не порушувалися, оскільки він не вчиняв будь-яких дій щодо прав позивача.

Відповідач ОСОБА_2 був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, до суду не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа - Болградський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),що була притягнута до участі у справі ухвалою суду від 21.01.2020р. за клопотанням представника відповідача, - був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання - судовою повісткою, до суду не з`явився, не надав суду заперечень чи пояснень щодо предмету та підстав позову.

Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

В ході розгляду справи та дослідження судом доказів були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

- згідно свідоцтва про одруження (серії НОМЕР_2 від 28.10.1995, відділом реєстрації актів громадянського стану Болградського району Одесьокї області, а/з №157, а.с.6) позивач та відповідач ОСОБА_2 є чоловіком та дружиною;

- ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 15.01.2019р. (справа №497/1274/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості) був забезпечений позов шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: на автомобіль ВАЗ, модель 21103, 2002р. випуску, об`єм двигуна 1499 (а.с.8-9);

- згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.10), відповідач ОСОБА_6 є власником цього автомобілю, р.д.з. НОМЕР_1 , дата реєстрації - 01.06.2017р.;

- згідно договору купівлі-продажу від 16.08.2006р., р.№2915, - відповідач ОСОБА_6 є власником нежитлової будівлі гаражу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11);

- відзивом на позов представник відповідача ОСОБА_3 просив у задоволенні позовних вимог заяви відмовити не обгранковуючи свою думку.

Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, що спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. А ст.60 цього ж кодексу визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. А ст.10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.321 ЦК України регламентовано, що Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З наданих суду доказів вбачається, що спірне майно - приміщення гаражу та автомобіль дійсно є майном, набутим подружжям за час шлюбу, належить в рівних частках - по 1 / 2 частині кожному - дружині - позивачу ОСОБА_1 та її чоловікові - відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності незалежно ні від чого, оскільки суду не надано відомостей про інший розподіл співвласності у цьому майні (договірний).

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його законному праві власності на його частину в арештованому майні розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року.

Так, відповідно до ч.ч.1,2,3ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; в разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня з дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Станом на теперішній час позивач обґрунтовано стверджує, що її право власності - на користування та розпорядження на її частину у спільній частковій сумісній власності - вищевказаних гаражі і автомобілі порушене безпідставною забороною (накладеним арештом) розпоряджатися їй своєю власністю, оскільки вона не має зобов`язань перед відповідачем ОСОБА_3 , за позовом якого було накладено арешт на майно, що містить і її, позивача, частку у майні, що зазначено вище - 1 / 2 частиною гаражу та автомобіля, - адже суду не надано доказів щодо того, що їй, позивачу, було відомо про борги її чоловіка - відповідача ОСОБА_2 , які він утворив в інтересах сім`ї, а також про те, що ним було складено боргову розписку, і взагалі про те, що в судом розглядалася справа за позовом ОСОБА_3 до чоловіка позивача, оскільки матеріали судової справи №497/1274/18 (за позовом відповідача ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості) не містять відомостей того, що позивачу ОСОБА_1 було відомо про перебування в провадженні такого позову і про ухвалення судом рішення щодо накладення арешту на її частку майна у спільній власності подружжя.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано вважає, що її право порушене самим фактом існуванням ухвали Болградського районного суду Одеської області від 15.01.2019р. (справа №497/1274/18), оскільки це безпідставно позбавляє позивача вільно володіти та розпоряджатися її правом власності на її частину майна у спільній власності та несе ризик розпорядження її майном особою, в інтересах якої арешт був накладений; суду не надано відомостей і доказів того, що зобов`язання чоловіка позивача - відповідача ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , і, у зв`язку з їх невиконанням, - заборгованість за зобов`язанням, - були погоджені з позивачем, і вона була щодо них обізнана, а тому чоловік позивача ОСОБА_1 - відповідач ОСОБА_2 має відповідати лише своєю частиною за свої борги перед відповідачем ОСОБА_3 . Відомостей і доказів, що спростовують цей факт, - суду не надано.

Таким чином, арешт, накладений на вищевказане майно, порушує право власності позивача на її частку у спільній сумісній власності подружжя: на 1 / 2 частини гаражу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 і на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.2006р. р/.№2915 значиться таким, що належить ОСОБА_2 , та на 1 / 2 частину автомобіля ВАЗ-21103, 2002 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , який згідно технічного паспорту значиться таким, що належить ОСОБА_2 , проте фактично 1 / 2 частина обох цих двох об`єктів власності належить на праві сумісної власності подружжя позивачу ОСОБА_1 як дружині ОСОБА_2 .

Згідно із ч. 2ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», в разі накладення арешту на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу, що його видав, - державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі ухвалення судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня від дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, або судом ухвалене рішення про скасування арешту. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її ухвалення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Суду не надано відомостей того, що виконавцем було внесено відомості до державного реєстру про накладення арешту на вищевказане спірне майно, проте, задовольняючи вимоги позову про зняття арешту з власності позивача, що є спільною власністю подружжя - позивача та її чоловіка, суд дійшов висновку, що дане рішення суду є підставою для виключення, в разі його внесення, з державного реєстру заборон запису про накладення арешту на 1 / 2 частини гаражу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 і на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.2006р. р/.№2915 належить ОСОБА_2 , а також є підставою для виключення, в разі його внесення, з державного реєстру заборон запису про накладення арешту на 1 / 2 частину автомобіля ВАЗ-21103, 2002 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , який належить, згідно технічного паспорту ОСОБА_2 , проте фактично 1 / 2 частина обох цих двох об`єктів власності належить позивачу ОСОБА_1 як дружині ОСОБА_2 .

Таким чином суд дійшов висновку, що, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими, доведені належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст4,12,81,237,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.3,60 СК України, ст.41 Конституції України, 316,317,319,321 ЦК України, ч.ч.1,2,3ст.59 Закону України "Про виконавче провадження",

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зняття арешту і визнання права власності, третя особа - Болградський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - задовольнити в повному обсязі.

ВВизнати нежитлову будівлю гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , і автомобіль ВАЗ 21103, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину майна подружжя - на 1 / 2 частину нежитлової будівлі гаражу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який, згідно договору купівлі-продажу від 16.08.2006р. р/.№2915 належить ОСОБА_2 , але фактично є спільною частковою власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1 / 2 частину автомобіля ВАЗ 21103, 2002 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , - який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_2 , але фактично є спільною частковою власністю подружжя.

Скасувати та зняти арешт (що був накладений на підставі ухвали Болградського районного суду Одеської області від 15.01.2019року) - з 1 / 2 частини автомобіля ВАЗ 21103, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 належить ОСОБА_2 , але фактично є спільною частковою власністю подружжя.

Заочне рішення суду може бути переглянуте Болградським районним судом Одеської області за заявою відповідача, яка подається до канцелярії суду особисто відповідачем чи його представником, або надсилається ними поштою на адресу суду протягом двадцяти днів з моменту отримання копії судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем, а також особами, які не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) повністю або частково - шляхом подання до Одеського апеляційного суду апеляційної скарги у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; відповідачем - після отримання ухвали суду про результати розгляду заяви про скасування заочного рішення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до п.п.15.5, п.15ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди першої інстанції.

Повний текст рішення складений 20.03.2020 р.

Суддя А.В. Кравцова