Справа № 175/2757/19
Провадження № 2/175/760/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

25 лютого 2020 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бойко О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сотник Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позбавлення права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником, квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про права спільної сумісної власності на житло, виданого 14.11.1996 року Дніпропетровським держлісгоспом, згідно з розпорядженням (наказом) від 03.10.1995 року за № 275 і зареєстрованого Комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 14.11.1996 року за № 113-2, відповідно до якого вона є власницею ј вищевказаної квартири та на підставі договору дарування від 13.01.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 37, відповідно до якого вона є власницею 3/4 вищевказаної квартири. Крім того вказані обставини підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.12.2013 року за індексним № 15479330 згідно якого, ОСОБА_1 , є власником вищевказаної квартири. На даний час у належній їй квартирі зареєстровані: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з серпня 2018 року чоловік - ОСОБА_2 , місце проживання у квартирі за адресою: буд. АДРЕСА_1 покинув, за цією адресою не проживає та його особисті речі там відсутні, проте у добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації відмовляється. Разом з тим, позивачка зазначила, що несе додаткові витрати по сплаті комунальних послугах, та інші витрати на квартиру через реєстрацію відповідача, тому вона змушена звернутися до суду з вимогами про визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

До початку відкритого судового засідання позивач надала до суду письмову заяву у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, розгляд справи просила проводити без її участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Ухвалою суду від 26 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та відповідачеві визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, а тому суд зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 зареєстрований у буд. АДРЕСА_1 .

Згідно реєстру на відправлення поштової кореспонденції, відповідачу відправлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами. Після чого, відповідача неодноразово було викликано у судове засідання через оголошення на офіційному сайті судової влади.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи вимоги ст. 128 ЦПК України, ОСОБА_2 є таким, що належним чином повідомлений про слухання справи, та у наданий судом строк відзив на позов не подавав, заперечення щодо розгляду справи подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача не надходило, відтак у відповідності до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на що, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Суд, вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлової квартири кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про права спільної сумісної власності на житло, виданого 14.11.1996 року Дніпропетровським держлісгоспом, згідно з розпорядженням (наказом) від 03.10.1995 року за № 275 і зареєстрованого Комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 14.11.1996 року за № 113-2, відповідно до якого вона є власницею ј вищевказаної квартири, договором дарування від 13.01.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 37, відповідно до якого вона є власницею 3/4 вищевказаної квартири та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого вона є єдиною власницею вищевказаного майна.

Разом з тим, судом встановлено, що згідно відомостей отриманих з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована у будинку буд. АДРЕСА_1 .

Проте, як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідач за місцем свої реєстрації, починаючи з серпня 2018 року не проживає, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 1207 від 12.07.2019 року, про те, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та актом обстеження матеріально-побутових умов сімї від 12.07.2019 року, де вказано що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , але останній за вказаною адресою не проживає з серпня 2018 року та станом на 12.07.2019 року відсутні будь які ознаки, які б вказували на проживання відповідача у житловому приміщенні.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Частиною 1 ст. 156 ч. 1 ст. 165 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Це дружина наймача, їх діти і батьки, членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України). Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України). У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання ,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за №2 від 12 квітня 1985 року зазначено, що судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою».

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки повинно бути стягнено сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 386, 391, 393, 405 ЦК України, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстрації за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) суму судового збору у розмірі 768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Бойко