Ухвала

20 березня 2020 року

м. Київ

справа № 755/8391/19

провадження № 61-2998ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частини майна,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за відповідачем право власності на 1/2 частини вказаної квартири відповідно, зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 6 915,60 грн.

Дніпровський районний суд м. Києва заочним рішенням від 31 липня 2019 року позов задовольнив. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5 760 грн.

ОСОБА_1 як особа, яка не приймала участі у справи, звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2019 року.

Київський апеляційний суд постановою від 10 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2019 року залишив без задоволення. Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2019 року залишив без змін.

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було подати квитанцію (платіжне доручення) про сплату судового збору, та встановлено для виконання вищевказаних недоліків строк десять днів з дня вручення ухвали, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

13 березня 2020 року на виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 подала до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків. Вимоги ухвали заявником виконано.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України - неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, коли відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме у зв`язку із не дослідженням судом зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором, зокрема, містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 3, 4 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Оскільки викладені в касаційної скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, слід відкрити касаційне провадження у даній справі та витребувати матеріали справи.

ОСОБА_1 звернулася з клопотанням про зупинення дії заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року до закінчення касаційного провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що реєстрація права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру на підставі оскаржуваних судових рішень створить умови, за яких вона здійснить відчуження своєї 1/2 частини квартири, що призведе до неможливості в повному обсязі виконати рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 лютого 2011 року, за яким з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 19 921 доларів США. Задоволення касаційної скарги та скасування Верховним Судом оскаржуваних судових рішень не дозволить відновити порушені інтереси заявника щодо звернення стягнення на таке майно. Отже, єдиним способом захисту її інтересів на час розгляду Верховним Судом даної справи є зупинення дії оскаржуваних судових рішень, що унеможливить державну реєстрацію права власності на 1/2 частини спірної квартири та відчуження такої частки.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення дії судового рішення. Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або його дії, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Враховуючи, що заявником не наведено обґрунтованих підстав та не надано доказів на їх підтвердження, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію судового рішення, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року необхідно відмовити. У таких висновках визначальним є правила статей 12 та 13 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року.

Витребувати з Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу № 755/8391/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частини майна.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про зупинення дії заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило