Справа № 461/2581/20
Провадження №2-з/461/4/20
У Х В А Л А

Іменем України

"20" березня 2020 р. м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Пелех О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви -

В С Т А Н О В И В:

До Галицького районного суду м.Львова 19.03.2020 року звернулась ОСОБА_1 , із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд заборонити державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, які утворені та діють у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень", вчинення дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації обтяжень речових прав на належні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на праві приватної власності нежитлові приміщення підвального та першого поверху (5-1, 5-2, 5-3, 5-4, 5-5, 5-6, 5-7) загальною площею 264, 9 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Свою заяву обґрунтовує тим, що володіє на праві приватної власності нежитловими приміщеннями першого та підвального поверху (5-1, 5-2, 5-3, 5-4, 5-5, 5-6, 5-7), площею 264,9 кв.м, у будинку АДРЕСА_2 . Право власності заявника на зазначені приміщення виникло на підставі Іпотечного договору від 14.09.2017р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Рачинською І.Я., та зареєстрованого в реєстрі за № 10512. Однак, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради просить ОСОБА_1 повернути нежитлові приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 136,2 кв.м в будинку АДРЕСА_2 , з огляду на те, що рішенням Господарського суду Львівської області від 17.10.2018 р. № 914/918/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 р. та постановою Верховного Суду від 24.04.2019 р., розірвано Договір №2984 від 13.03.2015 р. щодо купівлі-продажу об`єкту малої приватизації на аукціоні, укладеного Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Окрім того, заявник зазначає, що на момент укладення Іпотечного договору від 14.09.2017 р., посвідченого Рачинською І.Я., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за № 10512, ОСОБА_2 належали нежитлові приміщення, площею 264,9 кв.м, в будинку АДРЕСА_2 , право приватної власності на які підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.12.2016 р., індексний номер витягу 75311397. Серед підстав виникнення у ОСОБА_2 права власності на вищевказані нежитлові приміщення зазначено Договір №2984 від 13.03.2018 року щодо купівлі продажу об`єкту малої приватизації на аукціоні та рішення Франківського районного суду м.Львова від 28.10.2016 року (справа №465/1817/16-ц). При цьому з моменту прийняття рішення Франківського районного суду м.Львова, нежитлові приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 136,2 кв.м в будинку АДРЕСА_2 перестали існувати як об`єкт нерухомого майна, оскільки увійшли до складу нежитлових приміщень, площею 264,9 кв.м в будинку АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 зазначає, що вона є власником нежитлових приміщень площею 264,9 кв.м в будинку АДРЕСА_2 на підставі Іпотечного договору від 14.09.2017 р., посвідченого Рачинською І.Я., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за № 10512, а відтак не є суб`єктом, який зобов`язаний повертати у комунальну власність нежитлові приміщення, площею 136,2 кв.м в будинку АДРЕСА_2 , оскільки не купувала (приватизовувала) їх та право власності на такі приміщення, як індивідуально-визначений об`єкт нерухомого майна.

Відтак, ОСОБА_1 має намір звернутися до Галицького районного суду м.Львова з позовом до Львівської міської ради про встановлення факту відсутності нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 136,2 кв.м в будинку АДРЕСА_2 , та визнання незаконними вимоги Львівської міської ради до ОСОБА_1 про повернення нежитлових приміщень.

З метою уникнення можливості подальшого відчуження вказаного майна, загрози утруднення виконання рішення суду, у разі задоволення позову та запобігання унеможливлення ефективного захисту, заявник вважає за необхідне застосування судом заходів забезпечення позову до подачі позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви необхідно відмовити, з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Керуючись роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у п. 4 Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, шляхом:

накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

забороною вчиняти певні дії;

встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Всупереч цьому, позивачем не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, не вказано відомостей що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову в майбутньому.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 володіє на праві приватної власності нежитловими приміщеннями першого та підвального поверху (5-1, 5-2, 5-3, 5-4, 5-5, 5-6, 5-7) площею 264,9 кв.м, в будинку АДРЕСА_2 , на підставі Іпотечного договору від 14.09.2017 р., посвідченого Рачинською І.Я., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу , та зареєстрованого в реєстрі за № 10512.

З листа Управління КВ ДЕП ЛМР від 31.01.2020 року, вбачається, що Львівська міська рада звернулася до ОСОБА_1 іззобов`язанням повернути частину приватного об`єкта оскільки, рішенням Господарського суду Львівської області від 17.10.2018 р. № 914/918/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019р. та постановою Верховного Суду від 24.04.2019 р., розірвано Договір №2984 від 13.03.2015р. щодо купівлі-продажу об`єкту малої приватизації на аукціоні, укладений Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Однак, позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову не подано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення її прав та інтересів, зокрема не вказано, які саме права та інтереси заявника можуть бути порушені; не зазначено, в чому існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення судового рішення, або з яких причин захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Зубачик Н.Б.