03.03.2020 Єдиний унікальний номер 205/9431/19
єдиний унікальний номер № 205/9431/19
провадження № 2/205/33/20
03 березня 2020 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: військова частина НОМЕР_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач 30 жовтня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати відповідача такою, що втратив право користування службовим житловим приміщенням військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати міграційну службу Новокодацького району м. Дніпро зняти відповідача з реєстрації за зазначеною адресою.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане житло перебуває на балансі військової частини НОМЕР_1 . Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає в ньому більше року та не сплачує комунальні послуги.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у встановлений в ухвалі строк відзив на позов не надали.
Представник третьої особи військової частини НОМЕР_1 у заяві від 26.02.2020 року зазначив, що актами встановлено факт не проживання відповідача у службовому житлі.
На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).
Посилаючись на те, що вказане житло перебуває на балансі військової частини НОМЕР_1 , а також факт не проживання відповідача за вказаною адресою на протязі більше шести місяців, позивач у відповідності до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування за адресою: АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації за вказаною адресою.
Згідно ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Відповідно до ст. 122 ЖК УРСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.
Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.
Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ордер, який в силу ст. 122 ЖК УРСР, є єдиною підставою для вселення та зайняття службового приміщення, позивачем до суду не надано, як і доказів, які б свідчили про набуття позивачем права користування квартирою, а також права звернення до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою, яка перебуває на балансі військової частини НОМЕР_1 .
Крім того, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту не проживання відповідача в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки копії актів від 10 січня 2019 та від 01 червня 2019 року (а.с. 16, 17) не завірені у встановленому законом порядку. Клопотання про допит свідків позивачем не заявлялось.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність порушених або оспорюваних прав позивача, пред`явлення останнім позову без достатніх правових підстав та доказів, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 12) та його позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16 ЦК України, ст. ст. 58, 71-72, 118, 122 ЖК УРСР, ст. ст. 4, 12-13, 76, 81, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 258-259, 263-266, 280, 282-284, 289, 354 ЦПК України,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: військова частина НОМЕР_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.В. Басова