ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Херсон

справа № 665/406/15
провадження № 22-ц/819/226/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарПавловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Чаплинського районного суду Херсонської області у складі судді Томашевського В.А. від 26 травня 2015 року у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що за укладеним кредитним договором від 16 травня 2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Gold» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.
Посилаючись на порушення відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитними зобов`язаннями станом на 19 лютого 2015 року в сумі 29873 грн 51 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 16725 грн 87 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10455 грн 49 коп., заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 793 грн 41 коп., штрафу 500 грн (фіксована частина) та штрафу 1398 грн 74 коп. (процентна складова).
Заочним рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 26 травня 2015 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом в сумі 29873,51 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» судові витрати в сумі 298, 74 грн.
Ухвалою від 12 березня 2019 року суд залишив заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без задоволення.
В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що на нього, як на військовослужбовця, поширюються пільги, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому з моменту призиву під час мобілізації і до закінчення особливого періоду проценти, штрафні санкції та комісія за вказаним зобов`язанням не нараховуються.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» доводи апелянта не визнало, зазначивши про те, що пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо періоду не нарахування банком процентів, пені та штрафних санкцій поширюється лише на час дії особливого періоду, який не має постійного характеру та обумовлюється проведенням мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Такий особливий період, обумовлений проведення мобілізації, мав місце з 18.03 по 02.05.2014р.; з 07.05 по 21.06.2014р.; з 20.01 по 22.08.2015р., тому рішення суду просить залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам?яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів по престижним катам Visa та Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, які позичальником не підписані, але їх не дійсність ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оспорена.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 19 лютого 2015 року становить 29873 грн 51 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 16725 грн 87 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10455 грн 49 коп., заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 793 грн 41 коп., штрафу 500 грн (фіксована частина) та штрафу 1398 грн 74 коп. (процентна складова).
Статті 526, 525 ЦК України визначають, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 546 ЦК України визначає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч.1 ст. 1048 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом.
Частина перша статті ст. 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього

Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення

позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Враховуючи, що позичальник, отримавши грошові кошти в кредит, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого допустив заборгованість, колегія суддів вважає, що банк відповідно до ст. 1050,1054 ЦК України правомірно вимагає повернення заборгованості по кредиту, заборгованості зі сплати процентів та штрафу.
Розмір заборгованості по тілу кредиту в розмірі16 537,91 грн. відповідачем належними та допустимим доказами не спростована.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розміром нарахованих відсотків 10 455,49 грн., оскільки позивач не довів та не обґрунтував правомірність здійснення банком підвищення процентної ставки з 01.09.2014 року з 27,6 % до 32,4 %.
Отже відповідно до наданого розрахунку заборгованість за процентами станом на 01.09.2014 року становить 3819,97 грн.
Із наданого банком суду апеляційної інстанції розрахунку заборгованості зі сплати процентів за період з 01.09.2014 року по 19.02. 2015 року за процентною ставкою 27,6 % річних розмір процентів становить 2151,36 грн.
Загальний розмір заборгованості за процентами становить 5 971,33 грн. ( 3819,97 грн. + 2151,36 грн.).
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною і не потребують визнання недійсними.
Оскільки відповідач отримав споживчий кредит, то вимога банку про стягнення комісії в розмірі 793,41 грн. є безпідставною.
Таким чином, з позичальника на користь кредитодавця підлягає до стягнення заборгованість по тілу кредиту в розмірі 16 725,87 грн., заборгованість за процентами в розмірі 5 971,33 грн., штраф: 500 грн ( фіксована частина) та 1134,86 грн. ( процентна складова), всього 24 332,06 грн.
З огляду на наведене рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення кредитної заборгованості стягнутої судом з відповідача з 29 873,51 грн. до 24 332,06 грн.
Долучені до апеляційної скарги докази свідчать про те, що 19.01.2015 року ОСОБА_1 відповідно до Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України уклав строковий контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до наданої Міністерством оборони України військовою частиною НОМЕР_1 довідки № 250 від 26.09.2018 року ОСОБА_1 безпосередньо приймав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 04.12.2015 року.
На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи.
Особливий період відповідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно із Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (підпункт третій пункту 4 розділу І; далі - Закон № 1275-VII) статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, відповідно до якого військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Оскільки заборгованість зі сплати процентів та штраф нараховані позивачем станом на 19.02.2015 року, контракт був укладений з відповідачем 15.01.2015 року, а безпосередня його участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України розпочалася з 04.12.2015 року, колегія суддів вважає, що пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у спірний період за який нарахована кредитна заборгованість не поширюються, а тому доводи апеляційної скарги про те, що нарахована банком заборгованість є незаконною підлягають відхиленню.
Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Заочне рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 26 травня 2015 року змінити, зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», який знаходиться в м. Києві, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, заборгованості за кредитним договором від 16 травня 2011 року з 29 873,51 грн до 24 332,06 грн.,
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 18 березня 2020 року

Суддя Т.Г. Чорна