ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року

м.Суми

Справа №574/296/18

Номер провадження 22-ц/816/538/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Буринського районного суду Сумської області від 16 жовтня 2019 року в складі судді Куцана В.Є., ухвалене в м. Буринь,

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2018 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимоги якого уточнив у липні 2018 року (т. 1 а.с. 157-160).

Позовна заява мотивована тим, що 29 травня 2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 12720 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, надавши кредит у встановленому договором розмірі.

Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 25 січня 2018 року утворився борг на загальну суму 117000 грн 00 коп., з яких: 12720 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом; 104280 грн 00 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 16 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено повністю.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що відповідач користувався кредитними коштами на загальну суму 918 900 грн 61 коп., а також частково погашав заборгованість на загальну суму 23 263 грн 76 коп., що свідчить про наявність заборгованості у відповідача перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та спростовує висновки суду щодо відсутності заборгованості за кредитом.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача Гакаля Р.В., представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Міненка С.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (т. 1 а.с. 168).

В подальшому, умови кредитного договору між сторонами були змінені, шляхом підписання відповідачем нової анкети-заяви від 03 серпня 2010 року, що вбачається з відповіді на відзив представника позивача та копії анкети-заяви (т. 1 а.с. 13, 178-184).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»),Умови та правила надання банківських послуг, витяги з цих умов, розміщені на офіційному сайті ПриватБанку: https://privatbank.ua. (т. 1 а.с. 14-38, 136-145, 169-174).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 25 січня 2018 становить 117000 грн 00 коп., з яких 12720 грн 00 коп. - заборгованість по кредиту, 104280 грн 00 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом (т. 1 а.с. 5-11, 161-167).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти видно, що кредитний ліміт остаточно був встановлений у розмірі 12200 грн, що підтверджується і випискою по особовому рахунку відповідача (т. 1 а.с. 12, 86-104, 105).

На обслуговування кредиту, відповідачу видавалися кредитні карти за номером: НОМЕР_1 термін дії до 04/12; НОМЕР_2 термін дії до 06/15; НОМЕР_3 термін дії до 06/15; НОМЕР_4 термін дії до 07/17 (т. 1 а.с. 106).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції, установивши обставини того, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентної ставки, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Також, установивши, що фактично отримані за договором і використані позичальником кошти в добровільному порядку були повернуті АТ КБ «ПРИВАТБАНК», так як із установленого відповідачу кредитного ліміту у сумі 12200 грн ним погашено заборгованості за отриманим кредитом на суму 17867 грн 18 коп., суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог і в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Проте, з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі справи, на підтвердження вимог до ОСОБА_1 позивачем до суду першої інстанції були надані заяви ОСОБА_1 про надання кредиту від 29 травня 2008 року, а в подальшому умови кредитного договору між сторонами були змінені шляхом підписання відповідачем нової анкети-заяви від 03 серпня 2010 року, розрахунок заборгованості за договором без номеру від 29 травня 2008 року, довідка про рух коштів по кредитним карткам, довідка про строк дії кредитних карток.

При цьому із заяви ОСОБА_1 від 03 серпня 2010 року про надання кредиту вбачається, що боржник підписав заяву із зазначенням : «Я згоден(-на) з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між мною і банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови і Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанка www.privatbank.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанка www.privatbank.ua» (т. 1 а.с. 192).

Як вбачається з відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості від 29 травня 2018 року ОСОБА_1 , долученими до справи, боржник не погоджувався з вимогами банку та просив відмовити в їх задоволенні в зв`язку з безпідставністю вимог та за пропуском строку позовної давності (т. 1 а.с. 62-64).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, про що свідчить представлений розрахунок заборгованості, підтверджений випискою про рух коштів за кредитним договором, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості з суми кредитних коштів.

Отже, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 12720 грн 00 коп. підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується із рішенням суду в частині вирішення вимог щодо стягнення відсотків.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлено, що банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як свідчить зміст заяви ОСОБА_1 на отримання кредиту, у заяві позичальника від 29 травня 2008 року в розділі заяви тип картки зазначена інформація про базову процентну ставку 22,8 процента, тобто ОСОБА_1 погодився з умовами про оплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1,9 % на місяць (22,8 % річних) (т. 1 а.с. 168).

Як свідчать матеріали справи, розрахунок заборгованості за кредитом проведено банком з урахуванням підвищеної процентної ставки.

Між тим, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду на такі умови договору.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг відповідач не підписував, а отже не давав згоди на підвищення процентної ставки у разі порушення зобов`язань. Крім того, позивач не надав належних, достатніх та достовірних доказів того, що про підвищення процентної ставки боржник був повідомлений, що між сторонами було досягнуто узгодження щодо підвищення процентних ставок, а тому у банка виникли підстави для стягнення заборгованості по процентам в розмірі 104280,00 грн.

При цьому, наведені висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25 вересня 2019 року справа № 275/610/16-ц провадження № 61-18822 св 18. Відповідна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Отже, рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості по процентам, з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, не може залишатися без змін.

Тому, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам, виходячи з первісної процентної ставки 1,9 % на місяць (22,8 % річних), згоду на яку відповідач надав шляхом підписання анкети-заяви від 29 травня 2008 року.

Щодо строку дії кредитної картки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Отже, переглядаючи рішення суду з урахуванням доводів скарги та наданих матеріалів колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки заборгованість по процентам може бути стягнута тільки в межах строку дії кредитної картки, який за даними банку, встановлений до липня 2017 року (т. 1 а.с. 106).

В ході перегляду судового рішення в апеляційному порядку, представник позивача надала додаткові письмові пояснення у справі та детальний розрахунок заборгованості по процентам з застосуванням 22,8 % процентної ставки, відповідно до якого розмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 7919 грн 95 коп.

Щодо строків позовної давності.

Так, заперечуючи проти позову та доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що банк пропустив строки позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості.

З цими доводами погодитися не можна.

У відповідності з вимогами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З розрахунку заборгованості та руху коштів по карткам вбачається, що останній платіж відповідач ОСОБА_1 здійснив 27 червня 2015 року в сумі 16 грн 39 коп. Отже, протягом трьох років у банку виникло право на звернення до суду, чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і скористалося, подавши позов до суду поштою 14 березня 2018 року.

Таким чином, строки позовної давності позивачем не пропущено.

Одночасно колегія враховує, що остання кредитна картка була дійсною до 31 липня 2017 року, а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості 14 березня 2018 року, що також вказує на те, що позивач не пропустив строки позовної давності, зважаючи на те, що ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами на власний розсуд.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови банку у позові про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом та процентами за кредитним договором від 29 травня 2008 року не може залишатися без змін і підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення вимог банку та стягнення на користь банку заборгованості в сумі 20639 грн 95 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 12720 грн 00 коп. та заборгованості по процентам в розмірі 7919 грн 95 коп. В іншій частині в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» необхідно відмовити.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не має заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є необґрунтованим.

Так, з рішення суду першої інстанції не вбачається, яким чином судом зроблені висновки про відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед банком, а саме, отримання відповідачем у банку коштів в сумі 12200 грн 00 коп. та погашення кредиту на суму 17867 грн 18 коп.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Таких розрахунків судове рішення не містить.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, апеляційний суд виходить з наступного.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України визначає, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги позивача та прийняттям нової постанови про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 травня 2008 року, підлягають розподілу і судові витрати, які стягуються з відповідача на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Виходячи із пропорційності розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 302 грн 94 коп. - у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції, а також 449 грн 31 коп. - у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 16 жовтня 2019 року скасувати та прийняти постанову.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 травня 2008 року в сумі 20639 грн 95 коп., яка складається зі слідуючого: 12720,00 грн заборгованість за кредитом, 7919 грн 95 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

В іншій частині в задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» компенсацію судового збору у розмірі 302 грн 94 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 449 грн 31 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук