Постанова

Іменем України

04 березня 2020 року

м. Київ

справа № 727/6030/18

провадження № 61-19361св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітов М. Ю.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне територіальне управління юстиції в Чернівецькій області, Чернівецька міська рада, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та доповнення до неї на постанову Апеляційного суду Чернівецької областівід 01 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування записів в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень про державну реєстрацію права власності.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 15 грудня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Товарницькою А. А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 17993864. Згідно з цим рішенням за ОСОБА_2 було зареєстровано право приватної власності на житловий будинок літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,60 кв. м, в тому числі житловою площею 33,30 кв. м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01). При цьому підставою для виникнення права власності, як зазначено в рішенні, є дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку серія ВЕТ № 171280, зареєстрований в реєстрі за № 4671, виданий 13 липня 2007 року, видавник приватний нотаріус Новосельська І. Л.

Позивач у позові зазначала, що при прийнятті оскаржуваного рішення щодо державної реєстрації права власності на цей об`єкт нерухомого майна державним реєстратором порушені вимоги законодавчих актів, а саме, порушено підпункт 3 пункту 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок №868 ), пункт 17 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі - Порядок № 1141) та пункт 8-1 частини другої статті 9 Закону України від 01 липня 2004 року 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивач вказувала у позові на те, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевіряти інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації. Оскільки право власності на житловий будинок вже було зареєстроване у 2007 році, державний реєстратор не мав права приймати рішення щодо повторної реєстрації речових прав з відкриттям розділу, а також державна реєстрація вказаного нерухомого майна проведена в розмірі більшому ніж зазначено у правовстановлюючому документі на яке у відповідача ОСОБА_2 виникло право власності.

З урахуванням наведеного, позивач просила суд визнати протиправним та скасувати рішення (індексний номер 17993864) державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Товарницької А. А. від 15 грудня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,60 кв. м, в тому числі житловою площею 33,30 кв. м (реєстраційний номер об`єкта не рухомого майна 01). Зобов`язати державного реєстратора відділу з державної реєстрації прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради скасувати в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень записи про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,60 кв. м, в тому числі житловою площею 33,30 кв. м (реєстраційний номер об`єкта не рухомого майна 01)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 23 липня 2019 року у складі судді Нестеренко Є. В. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення (індексний номер 17993864) державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Товарницької А. А. від 15 грудня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,60 кв. м, в тому числі житловою площею 33,30 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Зобов`язано державного реєстратора відділу з державної реєстрації прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради скасувати в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень записи про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,60 кв. м, в тому числі житловою площею 33,30 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при здійсненні державної реєстрації права власності на будинок відповідача ОСОБА_2 державним реєстратором було порушено положення частини першої статті 4, пункт 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень». При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не набуває право власності в результаті самочинно руконструюваного тамбура, у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті чого збільшилась загальна площа цього житлового будинку з 86,10 кв. м до 86,6 кв. м, а тому у державного реєстратора реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Товарницької А. А. були відсутні законні підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 17993864 від 15 грудня 2014 року щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 на спірний житловий будинок загальною площею 86,6 кв. м та житловою площею 33,3 кв. м.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Чернівецької областівід 01жовтня 2019 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 23 липня 2019 рокускасовано, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання рішення державного реєстратора державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Товарницької А.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 17993865 від 15 грудня 2014 року державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «Б» по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) протиправним та скасування у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень записи про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірний житловий будинок не має наслідком зміни права ОСОБА_1 користування суміжною земельною ділянкою по АДРЕСА_2 .

Крім того, позивач, звертаючись до суду з цим позовом не зазначала у чому полягає порушення її права користування суміжною земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , на захист якого звернулася з позовом про визнання рішення державного реєстратора державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Товарницької А. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 17993865 від 15 грудня 2014 року та скасування у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень записи про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу та доповнення до неї, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд всупереч дослідженим доказам у справі не надав належної оцінки тим обставинам, що державний реєстратор в порушення вимог підпункту 3 пункту 15 Порядку №868, пункту 17 Порядку № 1141 та пункту 8-1 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не перевірив інформацію про наявність або відсутність уже зареєстрованих прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації та не встановлено наявність правовстановлюючого документа на збільшену площу житлового будинку з 86, 10 кв. м на 86, 6 кв.м. Не спростованим також є факт, що право власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_2 вже було зареєстроване у 2007 році, а тому державний реєстратор не мав права приймати рішення щодо повторної реєстрації речових прав з відкриттям розділу, а також державна реєстрація вказаного нерухомого майна проведена в розмірі більшому ніж зазначено у правовстановлюючому документі - дублікаті договору купівлі-продажу, на яке у третьої особи виникло право власності, тобто 86,1 кв. м.

Заявник у касаційній скарзі зазначає, що незаконна реконструкція тамбура відповідачем ОСОБА_2 була здійснена не на суміжній із позивачем земельною ділянкою, а на земельній ділянці саме по АДРЕСА_2 , яка повторно, рішенням Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 передана у спільну сумісну власність ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Самочинність реконструкції тамбуру також встановлена Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області (лист від 17 червня 2016 року № 1024-1.2014-86), листом Головного управління Держкомзему у Чернівецькій області від 02 квітня 2009 року та листом Управління контролю за використанням і охороною земель у Чернівецькій області від 09 жовтня 2008 року № 76.

Також заявник у касаційній скарзі наголошує на тому, що відповідно до дослідженого в судовому засіданні акта службового розслідування щодо факту Фальсифікації документі від 07 червня 2018 року, складеного комісією на виконання розпорядження Чернівецького міського голови від 14 березня 2018 року № 197-к «Про проведення службового розслідування», судом встановлено, що технічний паспорт від 08 грудня 2014 року, складений ФОП ОСОБА_4 , який був наданий державному реєстратору Товарницькій А. А. для здійснення державної реєстрації 15 грудня 2004 року виготовлений з порушенням Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24 травня 2001 року № 127.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що апеляційний суд відмовляючи у задоволенні позову, безпідставно зауважив, що нею неправильно обраний спосіб порушеного права, а також не доведено яким чином її права порушено оскарженим рішенням державного реєстратора. При цьому, апеляційний суд, беручи до уваги рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2014 року, яким було скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий в тому числі на ім`я позивача, залишив поза увагою чинне рішення Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 про передачу безоплатно у спільну сумісну власність тієї ж земельної ділянки їй, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У грудні 2019 року Чернівецька міська рада засобом поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу та доповнення до нього, у якому, посилаючись на правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, зазначила про підтримання касаційної скарги позивача та просила рішення суду першої інстанції залишити в силі. В тексті відзиву на касаційну скаргу головний спеціаліст відділу з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Товарницька А. А. наголошує, що її дії, під час реєстрації спірного нерухомого майна були вчинені з дотриманням законодавства, чинного на момент проведення реєстрації прав, при цьому у технічному паспорті, складеному 08 грудня 2014 року ФОП ОСОБА_4 були відсутні будь-які відмітки про самовільне будівництво. Також зазначено, що виготовлення технічно паспорта на об`єкт суб`єктом ФОП ОСОБА_4 з завідомо недостовірною інформацією стало підставою для внесення недостовірних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження державним реєстратором.

У грудні 2019 року відповідач ОСОБА_2 засобом поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на правильне застосування судами норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, просила постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31 грудня 2014 року є власниками земельної ділянки площею 0,0447 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2 і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 2007 року. До складу вказаного будинку входить тамбур площею 1,90 кв.м, після реконструкції якого його площа збільшилась до 6,20 кв.м, про що 15 серпня 2008 року було внесено зміни до технічного паспорта на вказаний будинок та Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації здійснено реєстрацію цих змін.

Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 грудня 2014 року. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 17993864 від 15 грудня 2014 року держаіний реєстратор ОСОБА_7 А. зареєструвала право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальною площею 86.6 кв. м. та житловою площею 33.3 кв. м. за ОСОБА_2 .

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 27 лютого 2018 року у справі № 727/6848/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання здійснити перебудову самочинного будівництва встановлено, що з інвентаризаційної справи будинку вбачається, що до складу будинку входить тамбур площею 1,9 кв. м. Відповідачка ( ОСОБА_2 ) здійснила реконструкцію тамбура, збільшивши його площу до 6,20 кв. м. про що 15 серпня 2008 року було внесено зміни до технічного паспорту на вказаний будинок та Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації здійснено реєстрацію цих змін. 15 грудня 2014 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 на спірний житловий будинок загальною площею 86.60 кв. м., житловою площею 33.30 кв. м.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 07 серпня 2013 року у справі за позовом виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Чернівці ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про знесення самочинного будівництва, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача - Чернівецька міська рада, виконавчий комітет Шевченківської у місті Чернівці ради, про знесення самочинного будівництва, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про знесення самочинного будівництва, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою , стягнення моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення огорожі встановлено, що суд першої інстанції помилково застосував крайню міру заходу, з чим не погодився апеляційний суд, оскільки на місці самочинно збудованого тамбуру площею 5.5 кв. м існував згідно технічної документації тамбур площею 2.7 кв. м.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, саме власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження ним й відповідно право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні своїм майном.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підпунктом 3 пункту 15 Порядку № 868, в редакції, чинній на час вчинення реєстраційних дій, встановлено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

Пунктом 17 Порядку № 1141, в редакції, чинній на час вчинення реєстраційних дій передбачено, що розділ Державного реєстру прав відкривається державним реєстратором на кожний окремий об`єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше.

Відповідно до пункту 8-1 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд визначився правильно з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням доказів, наданих учасниками справи у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові з підстав, викладених у судовому рішенні.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив з того, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту у виді визнання рішення державного реєстратора державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Товарницької А. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 17993865 від 15 грудня 2014 року державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «Б» по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01) протиправним та скасування у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень записи про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «Б» по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) не має наслідком зміни права ОСОБА_1 користування суміжною земельною ділянкою по АДРЕСА_2 . Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду, у позові не зазначила у чому полягає порушення її права користування суміжною земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , на захист якого звернулася з позовом про визнання рішення державного реєстратора державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Товарницької А. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 17993865 від 15 грудня 2014 року та скасування у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень записи про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу).

При цьому апеляційним судом було враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), зокрема, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов