Єдиний унікальний номер 227/4408/19
Номер провадження 22-ц/804/933/20
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2020 року (головуючий у першій інстанції Кошля А.О.),

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Прокуратури Донецької області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову заявник вказував що 06 листопада 2018 року у справі № 234/16789/18 Краматорський міський суд Донецької області задовольнив його скаргу та скасував постанову слідчого прокуратури Донецької області Симоняна Р.С. від 18 жовтня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000390 від 02 липня 2018 року за фактом вчинення кримінального правопорушення працівниками Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України. Позивач стверджував що сам факт скасування постанови є порушенням його прав, оскільки уповноважена особа прокуратури не дотрималась вимог чинного законодавства. Спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 пов`язував із порушенням його прав що доведено та зафіксовано в ухвалі суду про скасування постанови слідчого та просив стягнути на його користь 1 000 000грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд виходив з того, що позивачем не підтверджено обставини спричинення моральних страждань та відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права, що призвело до порушення прав позивача. Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до неправильного застосування судом норм матеріального права, який прийняв до уваги лише ті норми права, на які посилався відповідач, незважаючи на незаконну постанову слідчого.

На час розгляду справи від учасників справи відзивів не надходило.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, за відсутності позивача який надіслав заяву про розгляд справи без його участі, також за відсутності Державної казначейської служби повідомленої про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, також за відсутності Прокуратури Донецької області в клопотанні якої про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено через відсутність технічної можливості, переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства про його законність та обґрунтованість.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

06 листопада 2018 року слідчий суддя Краматорського міського суду Донецької області за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 скасував постанову про закриття кримінального провадження слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчим органом прокуратури Донецької області Симонян Р.С. від 18 жовтня 2018 року, в рамках кримінального провадження № 0000390 від 02 липня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України /а.с.4-5/.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в частинами 1 - 5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до частини 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Та стосовно вирішення спорів про відшкодування шкоди за цими статями доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з пунктом 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно зі статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані позивачем докази та дійшов обґрунтованого висновку про те, що не підтверджено обставин з приводу того, що внаслідок бездіяльності посадової особи органів прокуратури, яка встановлена судовими рішеннями, позивачеві завдано моральної шкоди, та позивачем не надано належних та допустимих доказів з підтвердження зазначених обставин.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що сам факт невнесення прокурором Донецької області відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст. ст. 77, 81 ЦПК України).

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена вина відповідача та його бездіяльність визнана неправомірною позивачем не надано, тобто вину відповідача в спричиненні моральної шкоди позивачеві не доведено, а тому суд дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові, оскільки позивачем також не надано доказів на підтвердження моральної шкоди через дії відповідача.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Доводи про те, що суд не встановив жодного фату з предмету доказування та не застосував норм запропонованих позивачем, є необґрунтованими, так як судом розглянуті позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

ОСОБА_1 беззаперечно мав можливість для звернення до суду за захистом порушеного права з позовними вимогами про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та останній не заявляв та не доводив і не підтверджував належними доказами існування жодних обставин які би об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду саме з такими вимогами.

Згідно позову моральна шкода обґрунтовувалася винесенням незаконної постанови слідчого. Зазначені позовні вимоги і були розглянуті судом першої інстанції. Інших позовних вимог не заявлялося.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міського суду Донецької області від 14 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 18 березня 2020 року.

Судді: