ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 641/4568/19

Провадження № 22-ц/818/1698/20

17 березня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей ХМР,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2019 року (суддя Грінчук О.П.) по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей ХМР про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини,-

встановив:

У липні 2019 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей ХМР про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, в якій він просив: зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення для ОСОБА_1 графіку спілкування з дочкою до досягнення нею повноліття таким чином: - кожні другі вихідні дні місяця з 19 год 00 хв п`ятниці до 19 год 00 хв неділі без присутності матері за місцем проживання батька, з можливістю відвідувати розважальні центри, парки, театри, кінотеатри, в інші місця відпочинку, громадські місця та в місця проведення дозвілля (тобто без обмеження місця прогулянок), з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до бабусі дитини - ОСОБА_5 ; - щорічно в літній період року строком на 14 (чотирнадцять) календарних днів, з можливістю виїзду дитини з батьком до місця оздоровлення та відпочинку в межах України, попередньо узгодивши дати виїзду з матір`ю дитини; - побачення з дитиною у святкові дні, в тому числі, але не виключно, дні народження та державні свята до 21:00 годин в присутності матері; - безперешкодно спілкуватися з дочкою засобами мобільного та електронного зв`язку, з урахуванням розпорядку дня дитини.

В обгрунтування позову зазначав, що він та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 22 листопада 2002 року. Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.12.2017 року шлюб розірвано, сторони проживають окремо. Після розлучення дочка проживає з відповідачем, а син - з позивачем, однак, між сторонами не досягнуто згоди щодо часу та способів спілкування позивача з дочкою, що має наслідком недостатнью його участь у її вихованні, адже відповідач обмежує та перешкоджає достатньому спілкуванню батька з дитиною, а також бабусі, дозволяє бачитися тільки в її присутності та нетривалий час. Дитина із задоволенням проводить час з батьком. Він має задовільний стан здоров`я, надає матеріальну допомогу дочці, не обмежує відповідача в побаченнях з їх спільним сином.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували частково.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей ХМР в судове засідання не з`явилася.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 19.12.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення для ОСОБА_1 наступного графіку спілкування з дочкою ОСОБА_4 :

- щосуботи або щонеділі з 10-00 год. до 18-00 год., щосереди або четверга з 17-00 год. до 20-00 год. в присутності матері;

- надання побачень з дитиною у святкові дні, дні народження та державні свята до 21-00 год. в присутності матері.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у безперешкодному спілкуванні з дитиною, ОСОБА_4 , засобами мобільного та електронного зв`язку, з урахуванням розпорядку дня дитини. У іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 скасувати, та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги у цій частині.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням процесуального права. Зазначає, що суд незаконно та необґрунтовано не погодився з висновком органу опіки та піклування, який передбачав можливість спілкування батька с дочкою без присутності матері.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач в особі свого представника ОСОБА_7 зазначила, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наданого Висновку Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей ХМР, оскільки вказаний висновок враховує розпорядок дня дитини та відповідає її інтересам. Проте враховуючи малолітній вік дитини (8 років), нічне чергування позивача, захворювання дитини, про яке позивачу не було відомо, задля уникнення психо-травмуючих факторів, враховуючи, водночас, що між позивачем та відповідачем відсутні гострі конфлікти, таке спілкування батька з донькою потрібно здійснювати в присутності матері дитини.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах чинного законодавства.

Встановлено, що 22.11.2002 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Від шлюбу у них народилися: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу донька мешкає з матір`ю.

Позивач по справі позитивно характеризується за місцем та роботи (а.с.52 ).

Відповідно до довідки №01-26/537 від 11.10.2019, ОСОБА_4 з 02.09.2018 навчається у 2-му класі Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №33 ХМР Харківської області. До цього відвідувала дитячий садок №309.

Згідно довідки КНП «МДП №19» ХМР від 11.10.2019, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом фахівців КНП «МДП №1» ХМР, з жовтня 2019 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря-невролога з діагнозом: мінімальна мозкова дисфункція, енурез. Станом здоров`я дитини та її належного догляду опікується мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_1 . У 2019 році за медичною допомогою до поліклініки з дитиною зверталася мати. Декларацію про вибір лікаря укладала мати. Батько за період 1-го класу відвідував батьківські збори, цікавився навчальними досягненнями доньки, за період 2-го класу з 02.09.2019 по 10.10.2019 не відвідував батьківські збори, не цікавився навчальними досягненнями та не забирав дитину зі школи. Матір дівчинки постійно звертається за індивідуальними консультаціями до класного керівника та завжди відвідує батьківські збори, забирає та приводить дитину зі школи.

Відповідно консультаційного висновку невролога від 24.10.2019, ОСОБА_4 встановлено діагноз ММД, гіперзбудливість, нічний енурез, рекомендовано нагляд невролога за місцем мешкання, уникати психо-травмуючих факторів.

Згідно Висновку Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради №695 від 08.11.2019 щодо встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано за доцільне встановити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_4 , визначивши час: щосуботи або неділі з 10.00 до 18.00, щосереди або четверга з 17.00 до 20.00 без присутності матері, два тижні влітку за домовленістю з матір`ю дитини.

Спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України (далі СК України) та Законом України «Про охорону дитинства».

Згідно частин другої, третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Встановивши зазначені обставини, керуючись ст.ст. 150, 151, 153, 155, 157, 159 СК України, ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає інтересам дитини та принципу рівності прав батьків по відношенню до виховання дитини.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд незаконно та необґрунтовано не взяв до уваги висновок Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей ХМР щодо можливості спілкування батька з дочкою без присутності її матері, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 р. у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Аналогічні норми права містяться в законодавстві України.

Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи малолітній вік дитини та існуюче захворювання дівчинки, колегія суддів вважає, що висновок Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей ХМР має суто рекомендаційний характер.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.03.2020 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко