Номер провадження: 22-ц/813/3154/20
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Гуревського В.К. 23 вересня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про забезпечення позову (а.с. 1-5).

В обґрунтування заяви посилався на те, що 15 березня 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 було укладено Договір про співробітництво, за умовами якого зазначені сторони домовились про співробітництво з метою створення підприємства по виробництву декоративних пенополістіролових виробів для внутрішнього оздоблення приміщень на території м. Одеси, з подальшим отриманням прибутку.

01 грудня 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду до Договору про співробітництво від 15 березня 1999 року, за умовами якої сторони узгодили придбання за спільні кошти у ВАТ «Медлабортехніка» будівель та споруд загальною площею 4 344,4 кв.м. на території виробничої дільниці №4 за адресою: АДРЕСА_1 , за 262 000,00 грн.

Відповідно до п. 5 зазначеної Додаткової угоди, грошові кошти для придбання будівель та споруд надають ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 131 000,00 грн. кожен. Відповідно до п. 7 зазначеної Додаткової угоди, сторони визначили, що покупцем зазначених будівель та споруд буде ОСОБА_2 . Пунктом 8 зазначеної Додаткової угоди сторони уповноважили ОСОБА_2 укласти договір купівлі-продажу зазначених будівель та споруд та зареєструвати на своє ім`я право власності на них. Відповідно до пунктів 9 та 10 зазначеної Додаткової угоди, укладання будь-яких договорів та розпорядження вказаними будівлями та спорудами здійснюється виключно за спільною згодою ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Відповідно до п. 11 Додаткової угоди, у випадку припинення співробітництва за Договором про співробітництво від 15 березня 1999 року, ОСОБА_2 зобов`язаний здійснити відчуження по 1/3 будівель та споруд за адресою; АДРЕСА_1 , на користь заявника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , або, за їх згодою, повернути отримані грошові кошти.

07 грудня 1999 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Медлабортехніка» було укладено Договір купівлі-продажу, за умовами якого ВАТ «Медлабортехніка» продало, а ОСОБА_2 придбав будівлі та споруди загальною площею 4 344,4 кв.м. на території виробничої дільниці №4 за адресою: АДРЕСА_1 , за 262 000,00 грн.

05 жовтня 2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду до Договору про співробітництво від 15 березня 1999 року, за умовами якої сторони узгодили додаткове придбання за спільні кошти у ВАТ «Медлабортехніка» прилеглих будівель та споруд загальною площею 1 951,86 кв. м. на території виробничої дільниці №4 за адресою: АДРЕСА_1 , за 82 050,00 грн.

Відповідно до п. 4 зазначеної Додаткової угоди, грошові кошти для придбання будівель та споруд надають заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 41 025,60 грн. кожен. Відповідно до п. 6 Додаткової угоди сторони визначили, що покупцем зазначених будівель та споруд буде ОСОБА_2 . Пунктом 7 Додаткової угоди Сторони уповноважили ОСОБА_2 укласти договір купівлі-продажу зазначених будівель та споруд та зареєструвати на своє ім`я право власності на них. Відповідно до пунктів 8 та 9 Додаткової угоди, укладання будь-яких договорів та розпорядження вказаними будівлями та спорудами здійснюється виключно за спільною згодою ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Відповідно до п. 10 Додаткової угоди, у випадку припинення співробітництва за Договором про співробітництво від 15 березня 1999 року, ОСОБА_2 зобов`язаний здійснити відчуження по 1/3 будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , на користь заявника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , або, за їх згодою, повернути отримані грошові кошти.

25 жовтня 2000 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Медлабортехніка» було укладено Договір купівлі-продажу, за умовами якого ВАТ «Медлабортехніка» продало, а ОСОБА_2 придбав будівлі та споруди загальною площею 1 951, 86 кв.м. на території виробничої дільниці №4 за адресою: АДРЕСА_1 , за 82 050,00 грн.

05 січня 2001 року ОСОБА_2 оформив Свідоцтво про право власності №010645 від 05 січня 2001 року про право приватної власності на комплекс виробничих будівель загальною площею 6 101,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

З 2001 року по 2004 рік заявником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в рамках Договору про співробітництво від 15 березня 1999 року, було проведено реконструкцію зазначених виробничих будівель зі збільшенням площі з 6 101,9 кв.м. до 8 671,9 кв.м.

29 квітня 2004 року ОСОБА_2 оформив Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 29 квітня 2004 року про право приватної власності на нежилі будівлі та споруди загальною площею 8 671,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

З січня 2005 року спільне співробітництво ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за Договором про співробітництво від 15 березня 1999 року фактично припинилося.

В свою чергу, ОСОБА_2 почав ухилятися від документального оформлення припинення співпраці за вказаним договором, зокрема, не здійснив відчуження по 1/3 частин нежилих будівель та споруд загальною площею 8 671,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як було передбачено Договором про співробітництво від 15 березня 1999 року та додатковими угодами до нього.

З 2005 року і на день звернення до суду ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , враховуючи тривалі партнерські та дружні відносини із ОСОБА_2 , намагалися вирішити спір добровільно та уникнути судового розгляду справи, але цього не вдалося.

ОСОБА_2 повідомив, шо ймовірніше у вересні-жовтні 2019 року відбудеться продаж вказаного бізнесу та у листопаді 2019 року він поверне ОСОБА_1 вкладені у придбання спірних нежилих будівель та споруд грошові кошти.

Проте, у відповідності до умов Додаткових угод до Договору про співробітництво від 15 березня 1999 року, ОСОБА_1 має право на отримання саме 1/3 частин спірних нежилих будівель, а не повернення вкладених ним грошових коштів ще у 1999 та 2000 роках.

За таких обставин, на думку заявника, у випадку продажу ОСОБА_2 за час розгляду цієї справи в суді спірних нежилих будівель та споруд загальною площею 8 671,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , можливе рішення суду про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частин спірних нежилих будівель та споруд не зможе належним чином захистити права ОСОБА_1 , оскільки останньому буде необхідно докладати додаткових зусиль для захисту свого права, зокрема звертатися до суду із позовними вимогами до нового власника про витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні власністю.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено. Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об`єкту нерухомого майна - нежилі будівлі та споруди загальною площею 8671,9 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання рішення суду (а.с. 37-40).

В апеляційній скарзі представник АТ «Укрсоцбанк» просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, апелянт вважає, що: справа стосується іпотечного майна, нежитлових будівель та споруд загальною площею 8 671, 9 кв.м.; дії сторін щодо забезпечення позову свідчать про зловживання своїми процесуальними правами та направлені на ухилення від відповідальності за невиконання кредитних зобов`язань; є судове рішення про звернення стягнення на вказане нерухоме майно, яке знаходиться на прилюдних торгах, а сторони намагаються зупинити виконавчі дії (а. с. 42-47).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника АТ «Укрсоцбанк» підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів цивільної справи №521/10445/15-ц, у червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах.

Позивач зазначав, що 12 грудня 2005 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір про надання мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії, за умовами якого відповідач отримав кредит в межах максимального ліміту заборгованості до 530 тис. євро зі сплатою 12,5 % річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 11 грудня 2008 року, а в подальшому цей строк продовжено до 10 листопада 2012 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 13 грудня 2005 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку позивачу нежитлові будівлі загальною площею 8 679,9 кв. м, що розташовані на АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 .

У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка на 24 березня 2015 року становила 431 тис. 795 євро 52 центи, в рахунок якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 2 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові будівлі та споруди, що в цілому складаються з нежилих будівель літ. «А», «Б», «Ю», «Ж», «К», «З», «М», «П», «Р», «О», «Ш», «Щ», «Н», «Д», «Г», «В», «Й», «Ё», «У», «X», «Ч1», «Ч», «Т», «И», «Л», загальною площею 8 671,9 кв. м, вбиральні - літ. «Е», навісу - літ. «Ф», І - мостіння; 1-4, 8-10 - огорожа, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості за договором про надання мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії від 12 грудня 2005 року в розмірі 431 тис. 795 євро 52 центи та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 277 тис. 61 євро 54 центи; заборгованості за відсотками - 154 тис. 733 євро 98 центів. Ціну на предмет іпотеки встановлено на підставі оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження. Стягнуто з ОСОБА_2 н а користь ПАТ&nbsp;«Укрсоцбанк» судовий збір у сумі 3 тис. 654 грн.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року було змінено резолютивну частину рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року в частині визначення ціни предмета іпотеки, а саме: встановлено початкову ціну предмета іпотеки для подальшої реалізації у розмірі 15 млн 864 тис. 118 грн. В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 2 лютого 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 2 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року залишено без змін.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що при постановленні оскаржуваної ухвали про забезпечення позову, судом першої інстанції було порушено права та законні інтереси ПАТ «Укрсоцбанк» як іпотекодержателя спірного майна, якому, відповідно до укладеного з ОСОБА_2 13 грудня 2005 року договору іпотеки, було передано в іпотеку нежитлові будівлі загальною площею 8 679,9 кв. м, що розташовані на АДРЕСА_1 .

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини справи, не встановив коло осіб, права яких можуть бути порушені, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2019 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2019 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 20 березня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе