Справа № 524/1603/16-ц
Провадження №2/524/7/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді - Нестеренка С.Г., при секретарі судового засідання - Бельченко Н.Л., за участі позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , приватного нотаріуса Світловодського міського нотаріального округу Мерцалової Світлани Олексіївни про визнання договору міни недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, стягнення моральної шкоди, -
У березні 2016 року до суду, через свого представника ОСОБА_2 , звернувся Бондарчук Андрій Миколайовича із позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання договору міни недійсним, витребування майна та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову представник зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Прокопом О.Е., позивачу ОСОБА_10 , належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , в якій він проживав один, оскільки діти проживали окремо. Серед осіб, які часто його відвідували була ОСОБА_7 , 1980 р.н., яка періодично там і проживала, та ОСОБА_3 , котрі увійшли у довіру позивача, який є людиною похилого віку, пенсіонером, та споювали його спиртними напоями, заохочували до аморального способу життя.
У вересні 2015 року дочка позивача ОСОБА_10 - ОСОБА_1 , приїхавши до батька, не застала його в квартирі і з`ясувала, що там проживає інша людина, оскільки зі слів сусідів батька на початку листопада 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 вивезли ОСОБА_10 у безпорадному стані у невідомому напрямку.
Згодом з`ясувалося, що ОСОБА_10 проживає сам у квартирі АДРЕСА_2 в антисанітарних умовах. Родичка позивача - ОСОБА_11 забрала у м. Кременчук ОСОБА_10 , де він проживав у квартирі покійної дружини за адресою: АДРЕСА_3 , не маючи при собі жодних документів.
Пізніше стало відомо, що 25 жовтня 2014 року ОСОБА_10 видав на ім`я ОСОБА_7 довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Васильченком В.М., на представництво його інтересів.
04 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_10 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, було укладено договір міни квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_10 , на квартиру АДРЕСА_2 .
У позовній заяві також зазначалося, що 25 листопада 2014 року ОСОБА_10 видав на ім`я ОСОБА_7 ще одну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Васильченком В.М., з правом представляти його інтереси у всіх державних та інших органах з питань отримання грошових коштів, пенсії, починаючи з листопада 2014 року. Цією довіреністю також передбачалося право ОСОБА_7 представляти інтереси ОСОБА_10 , а саме займатися від його імені питаннями, пов`язаними із функціонуванням квартири АДРЕСА_2 , розписуватися у документах, отримувати картки, конверти тощо.
28 липня 2015 року ОСОБА_10 видав на ім`я ОСОБА_3 довіреність з правом управління, продажу, обміну квартири, одержання пенсії. Дана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Васильченком В.М.
Заявами від 07 вересня 2015 року ОСОБА_10 скасував три довіреності, про що свідчать витяги із Єдиного реєстру довіреностей від 07 вересня 2015 року.
Вважає договір міни квартири від 04 листопада 2014 року недійсним, оскільки в оспорюваному договорі міни зазначено, що сторони домовились, що обмін квартирами відбувається без доплат.
Представник позивача у позовній заяві вказувала на те, що у той же час, якщо порівняти ці два об`єкти обміну, стає очевидним, що вони не є рівнозначними за площею та за вартістю квартир. Крім того, посилалася на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , у відповідних правочинах хоча і були представниками ОСОБА_10 , але діяли не в інтересах свого довірителя. Укладення спірного договору з ОСОБА_3 на умовах, зазначених в договорі не відповідало внутрішній волі позивача, оскільки останній не май наміру обміняти чи продати свою квартиру.
Заволодівши квартирою, ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 24 січня 2015 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Мушинським О.Ю., продав її ОСОБА_5 .
Вважає, що майно (квартира) вибуло від ОСОБА_10 поза волею останнього, а тому позивач має право витребувати його із чужого незаконного володіння.
Крім того, представник позивача вважає, що діями ОСОБА_7 та ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_10 була заподіяна моральна шкода, що полягає у негативних змінах у його житті, наявності переживань, виникнення почуття тривоги, відірваності від активного соціального життя, зниження настрою тощо. Розмір моральної шкоди оцінює у 10 000 грн.
Ухвалою судді від 11 квітня 2016 року було відкрито провадження у справі, залучено сторін до участі у справі (т. 1 а.с. 38).
08 вересня 2016 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про зупинення провадження у справі до розгляду справи про обмеження дієздатності ОСОБА_10 та призначення йому опікуна (т. 1 а.с. 64-65).
Ухвалою суду від 08 вересня 2016 року провадження по справі закрито (т. 1 а.с. 76).
Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19 жовтня 2016 року було скасовано ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 вересня 2016 року про закриття провадження у справі (т. 1 а.с. 122-124).
Розпорядженням керівника апарату Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 листопада 2016 року було призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку із закінченням повноважень судді Савічева В.О. у зв`язку із виходом його у відставку. Справу було передано судді Нестеренку С.Г. (т. 1 а.с. 127-128).
Ухвалою суду від 06 грудня 2016 року було відмовлено позивачу ОСОБА_10 у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору (т. 1 а.с. 142).
Ухвалою суду від 22 березня 2017 року було відкладено розгляд справи, повідомлено відповідачів та третю особу про дату судового засідання шляхом надання оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» (т. 1 а.с. 182).
28 квітня 2017 року до суду від представника позивача ОСОБА_10 ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 .
Ухвалою суду від 04 травня 2017 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5
22 травня 2017 року до суду від представника позивача ОСОБА_10 ОСОБА_2 було подано заяву про доповнення підстав позову (т. 1 а.с. 236-237).
Ухвалою суду від 22 травня 2017 року було призначено судову психіатричну експертизу, провадження по справі зупинено (т. 1 а.с. 241-242).
Ухвалою суду від 07 липня 2017 року провадження по справі було відновлено для розгляду вимог експертів щодо надання додаткових документів (т. 2 а.с. 111).
Ухвалою суду від 18 серпня 2017 року провадження по справі було зупинено до залучення до участі по справі правонаступника позивача ОСОБА_10 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 166).
Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року було поновлено провадження по справі, визнано позивачем у справі ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 178).
Ухвалою суду від 10 квітня 2018 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Залучено співвідповідачами по справі ОСОБА_8 , приватного нотаріуса Світловодського міського нотаріального округу Мерцалову С.О., витребувано у залученого приватного нотаріуса копії документів (т. 2 а.с. 214).
16 квітня 2018 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшли письмові доповнення до підстав позову (т. 2 а.с. 227-228).
10 травня 2018 року до суду від приватного нотаріуса Світловодського міського нотаріального округу Мерцалової С.О. засобами електронного поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву (т. 2 а.с. 236).
У своєму відзиві на позов ОСОБА_12 зазначала, що в її діях, як нотаріуса, не вбачає порушень вимог закону при посвідченні нею договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 17 травня 2018 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 судом було залучено до участі у справі третьою особою приватного нотаріуса Комсомольського міського нотаріального округу Куц С.М. (т. 3 а.с. 37).
Ухвалою суду від 10 вересня 2018 року було залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_9 , витребувано копії документів (т. 3 а.с. 131-132).
16 жовтня 2018 року до суду від третьої особи - приватного нотаріуса Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Куц С.М. надійшли письмові пояснення по справі (т. 3 а.с. 157-158).
Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 судом було повторно витребувані документи від ПАТ «Укрпошта» та Полтавської дирекції ПАТ «Укрпошта» (т. 3 а.с. 238).
Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 судом була призначена судова документальна посмертна комісійна психолого-психіатрична експертиза, провадження у справі було зупинено (т. 4 а.с. 100-101).
21 серпня 2019 року до суду з Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева надійшли матеріали цивільної справи та висновки експертизи (т. 4 а.с. 162-183).
Ухвалою суду від 06 вересня 2019 року провадження по справі було поновлено (т.4 а.с. 185).
Ухвалою суду від 06 лютого 2020 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 судом було оголошено перерву для виклику відповідачів шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (т. 5 а.с. 59).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві та заявах про доповнення підстав позову. НЕ заперечували, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірної квартири.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_9 , відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 з позовом не погодилися, просили відмовити у задоволенні позову за його безпідставності та необґрунтованості.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що ОСОБА_7 проживала разом із ОСОБА_10 з 2001 року постійно, доглядала за ним, оскільки дочки не турбувалися про батька. Щодо обміну квартир ОСОБА_10 та ОСОБА_7 не заперечували.
Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 пояснив, що ніякого обману при обміні квартир не було, доказів того, що була якась злочинна домовленість у позивача немає. Різна (значна) вартість квартир при обміні не впливає на волевиявлення сторін обміну.
Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 вказували на те, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки про обставини, які передували придбанню квартири цей відповідач не знав, про продаж квартири дізнався за оголошенням на OLX в Інтернетмережі.
Відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округу Мерцалова С.О., треті особи: - приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округу Васильченко В.М., приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е., приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Мушинський О.Ю., приватний нотаріус Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Куц С.М., ОСОБА_13 у судове засідання не прибули повторно, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судових викликів засобами рекомендованого поштового зв`язку та розміщення оголошення про їх виклик на офіційному веб-порталі судової влади України.
Треті особи: - приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округ Васильченко В.М., приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е., приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Мушинський О.Ю., приватний нотаріус Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Куц С.М. просили здійснити розгляд справи за їх відсутності, про що надали кожний окремо письмові заяви.
Інші вказані вище відповідачі та третя особа ОСОБА_13 про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомили.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, які прибули у судове засідання, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню за наступних підстав та обставин.
Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_13 є рідними сестрами, батьком котрих був ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За життя, ОСОБА_10 відповідно до заповіту, складеного 08 вересня 2015 року все своє майно заповів своїй дочці ОСОБА_13 (т. 2 а.с. 175).
21 грудня 2017 року ОСОБА_1 подала заяву до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Дощенко О.В. про прийняття спадщини, відкритої після смерті батька.
Третя особа ОСОБА_13 відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача.
Отже, спадщину відкриту після смерті ОСОБА_10 одноосібно прийняла позивач ОСОБА_1 .
Вказані обставини учасники справи не оспорюють.
04 листопада 2014 року між ОСОБА_10 в особі ОСОБА_7 , котра діяла від імені ОСОБА_10 на підставі посвідченої 25 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Кіровоградської області Васильченко Валерієм Миколайовичем довіреності за реєстровим № 1335, та ОСОБА_3 , було укладено договір міни, який було посвідчено приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Васильченко Валерієм Миколайовичем та зареєстровано в реєстрі за № 1401.
За цим договором, ОСОБА_3 переходила у власність кв. АДРЕСА_1 , а ОСОБА_10 кв. АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 9-10).
За загальними положеннями (ч. 1 ст. 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Також, за приписами ст. ст. 715, 716 ЦК України за договором міни кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар; кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін; до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.
За п. 1.1. Договору міни сторони зобов`язувалася передати іншій стороні у порядку обміну у власність належні ОСОБА_10 та ОСОБА_3 квартири без грошової доплати.
Квартира АДРЕСА_1 - квартира однокімнатна, загальною площею 32,4 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м. і розташована на 5-му поверсі п`ятиповерхового житлового будинку.
Відповідно до відомостей, викладених у звіті про експертну грошову оцінку квартири, виконаному ТОВ «Науково-виробничий центр «Альянс-Експерт» від 23 жовтня 2014 року, вартість цієї відчужуваної квартири була визначена у 136800 грн.
Квартира АДРЕСА_2 - квартира однокімнатна, загальною площею 21,1 кв.м., житловою площею 10,9 кв.м. і розташована на 8-му поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку.
25 листопада 2014 року, ОСОБА_10 , довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Васильченком В.М., уповноважив ОСОБА_7 представляти його інтереси в різних державних та інших органах та установах, в тому числі в органах Пенсійного Фонду України, поштових відділеннях тощо з правом отримання його грошових коштів пенсії, починаючи з листопада 2014 року.
Крім того, за цією довіреністю ОСОБА_7 було надано право представляти інтереси ОСОБА_10 у відповідних органах реєстрації м. Кременчука з питань зняття його з реєстрації з місця проживання: АДРЕСА_5 , а також з питань реєстрації його нового місця проживання: АДРЕСА_6 (т. 1 а.с. 9).
24 січня 2015 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Мушинським О.Ю., ОСОБА_3 (Продавець) продав, а ОСОБА_5 (Покупець) купив квартиру АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 2-3).
28 липня 2015 року, ОСОБА_10 , довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Васильченко О.Б., уповноважив ОСОБА_3 на управління його квартирою, продаж або обмін квартири, одержання пенсії тощо.
Судом також будо встановлено, що 01 вересня 2015 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куц С.М., ОСОБА_3 (Представник продавця), який діяв від імені ОСОБА_10 (Продавець) на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Васильченко О.Б. від 28 липня 2015 року, продав ОСОБА_9 (рідному сину) квартиру АДРЕСА_2 (т. 3 а.с. 54-55).
При цьому, суд не погоджується із доводами представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що дана квартира ніколи не виходила із власності ОСОБА_3 , бо не було здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_10 після укладання договору міни, оскільки, як постає із Витягу про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.09.2015 року (т. 3 а.с. 63-64), зробленого приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куц С.М. перед посвідченням договору купівлі-продажу, фактично державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 була здійснена за ОСОБА_10 на підставі договору міни від 04.11.2014 року.
Однак, суд звертає увагу, що вартість цієї ж квартири за договором купівлі-продажу від 01 вересня 2015 року зазначена у розмірі 63 760 грн., тоді як у договорі міни від 04 листопада 2014 року її вартість була - 51 920 грн. Ринкова вартість квартири була проведена однією і тією ж фірмою ТОВ «Науково-виробничий центр «Альянс-Експерт» (м. Світловодськ).
Ухвалою суду від 22 травня 2017 року у даній справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза.
Відповідно до висновку судового експерта-будівельника Шлапак С.Л. від 20 липня 2017 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на 04 листопада 2014 року (тобто на дату укладення договору міни), становить 183 510 грн.
Ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , станом на 04 листопада 2014 року (тобто на дату укладення договору міни), становить 70 995,00 грн. (т. 2 а.с. 134-157).
Суд констатує, що ОСОБА_3 були навмисно занижені ринкові вартості квартир, для укладення договору міни 04 листопада 2014 року, з 183 510 грн. до 136 800 грн. ( АДРЕСА_5 ) та з 70 995 грн. до 51 920 грн. ( АДРЕСА_6 ) відповідно.
07 вересня 2015 року ОСОБА_10 звернувся до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Дощенко О.В. із заявами про скасування довіреностей від 25 жовтня 2014 року, від 25 листопада 2014 року, виданих ним на ім`я ОСОБА_7 , скасування довіреності від 28 липня 2015 року, виданої на ім`я ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 11-16).
20 листопада 2015 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Мерцаловою С.О., ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Коваленко В.В. від 12 вересня 2015 року, продав ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_2 (т. 3 а.с. 3-4).
Суд звертає увагу, що вартість цієї ж квартири за цим договором зазначена вже у розмірі 68 800 грн., ринкова вартість квартири була проведена знову ж фірмою ТОВ «Науково-виробничий центр «Альянс-Експерт» (м. Світловодськ) на замовлення ОСОБА_3 .
Звертаючись до суду із позовом про визнання договору міни недійсним, представник позивача - ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_10 , та ОСОБА_3 , шляхом зловмисної домовленості між собою, уклали між собою правочин (договір міни), який, фактично не був направлений на реальне настання події забезпечення ОСОБА_10 житлом.
У ході розгляду справи, представник позивача - ОСОБА_2 доповнила підстави позову, вказавши, що додатковою підставою для визнання недійним договору міни є фіктивність цього правочину, адже його було укладено без наміру створення правових наслідків, які цим правочином обумовлювалися.
Позиція представника позивача ґрунтувалася на тому, що договір міни укладався ОСОБА_3 без наміру створення для ОСОБА_10 будь-яких правових наслідків, які договір міни передбачав, а виключно з метою заволодіння квартирою ОСОБА_10 . Останньому тимчасово дозволили пожити у квартирі, а після того як родичі його перевезли з цієї квартири восени 2015 року, ОСОБА_3 у найкоротший строк її продав, безкоштовно отримавши перед цим квартиру ОСОБА_10 у власність, і фактично повернувши у власність належну йому раніше квартиру, і отримавши гроші за продаж цих двох квартир, у тому числі тієї, яку мав набути у власність ОСОБА_10 .
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).
Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц.
Суд не погоджується із доводами позивача та її представника ОСОБА_2 про те, що договір міни, укладений 04 листопада 2014 року між ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_10 , та ОСОБА_3 , є фіктивним правочином (ст. 232 ЦК України), тобто таким, що не тягне за собою його виконання.
Дане твердження позивача та її представника не відповідає дійсності, адже після укладання договору міни 04 листопада 2014 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Васильченком В.М. за ОСОБА_10 (т. 3 а.с. 65-66), тобто правочин було виконано.
Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Судом також враховано, що 07 вересня 2015 року ОСОБА_10 були скасовані всі 3 (три) довіреності дві довіреності, що були видані на ім`я ОСОБА_7 від 25 жовтня 2014 року та від 25 листопада 2014 року та одна довіреність, що була видана на ім`я ОСОБА_3 від 28 липня 2015 року (т. 1 а.с. 11-16).
Відповідно до частини першої статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.
Отже, ОСОБА_10 скористався своїм правом та скасував видані на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_3 довіреності, що свідчить про небажання настання тих подій, про які зазначено у цих довіреностях (відчуження квартир).
У статті 232 ЦК України визначені правові наслідки правочину, який вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, а саме:
1. Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.
2. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.
Суд погоджується з доводами представника позивача ОСОБА_2 про те, що між ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_10 , та ОСОБА_3 , а потім між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 існувала заздалегідь продумана та узгоджена, зловмисна домовленість про фактичне позбавлення ОСОБА_10 житла, адже їх спільні дії і привели саме до реального позбавлення ОСОБА_10 житла взагалі.
Суд констатує, що укладення ОСОБА_3 , від імені ОСОБА_10 , договору купівлі-продажу 01 вересня 2015 року квартири у м. Світловодську із своїм сином ОСОБА_9 , а потім наступний перепродаж 20 листопада 2015 року його сином ОСОБА_9 цієї квартири ОСОБА_8 свідчить саме про те, що ОСОБА_3 не збирався забезпечити у дійсності житлом ОСОБА_10 взагалі.
Оскаржуваний позивачем та її представником договір міни вчинявся ОСОБА_7 від імені ОСОБА_10 , із ОСОБА_3 , однак не в інтересах самого ОСОБА_10 . Зміст правочину (договору міни) не відповідав справжньому волевиявленню ОСОБА_10 , а був спрямований на задоволення особистих потреб безпосередньо та особисто ОСОБА_7 і ОСОБА_3 , які фактично діяли лише у власних інтересах.
Так, судом було встановлено, що у листопаді 2014 року ОСОБА_7 разом із ОСОБА_3 перевезли ОСОБА_10 у квартиру АДРЕСА_2 . Даний факт підтвердив сам ОСОБА_3 у судовому засіданні.
При цьому, таке перевезення ОСОБА_10 відбулося без на те згоди останнього, адже, як було повідомлено свідком ОСОБА_11 у судовому засіданні, сам ОСОБА_10 під час їх спілкування у квартирі у м. Світловодську не розумів де він знаходиться і чому.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні повідомила, що їй зателефонувала сусідка ОСОБА_14 , яка повідомила, що її батька вивезли, а інша сусідка сказала їй, що її батька виносили у покривалі пізно ввечері та «погрузили» в автомобіль, адже він не міг пересуватися особисто.
Крім того, свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що їй зателефонувала її похресниця ОСОБА_13 із Італії і попрохала розшукати батька у м. Світловодську і назвала адресу, і, коли вона туди приїхала, то побачила ОСОБА_10 , який лежав у купі лахміття на якомусь дивані. Все навколо було у страшному стані, цвілі стіни, вікна, цвіла ванна кімната. На її запитання ОСОБА_10 повідомив, що не знає, як тут опинився, сказав, що коли прокинувся, то вже лежав у цьому ліжку, а також, що йому говорили, що роблять ремонт у його квартирі. Тоді він був тверезий. Коли вона, свідок ОСОБА_11 , звернулася до ОСОБА_7 із запитанням щодо ОСОБА_10 , то та повідомила, що вона тут ні до чого і то все ОСОБА_3 він і пенсію ОСОБА_10 отримує і всі документи в нього. Сам ОСОБА_10 не міг пояснити, чому пенсію отримує чужа людина. Після цього приїхала його дочка ОСОБА_15 з Італії і разом з нею перевезли ОСОБА_10 до м. Кременчука у 3-кімнатну квартиру, де він разом проживав із дружиною до їх розлучення.
На поставлені судом запитання свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_10 зловживав спиртними напоями, з цього приводу і розійшлися із колишньою дружиною, з дочками відносини були добрі, сусіди телефонували дочці ОСОБА_16 скаржилися, що у квартирі пияцтво. Коли була у ОСОБА_10 у квартирі у м. Світловодську той був при «тямі», на прощання обнялися, він сказав, що залишився без нічого, пенсію йому не дають, обіцяли, що зроблять ремонт і відвезуть його у його квартиру у АДРЕСА_7 .
Свідок ОСОБА_17 повідомила суду, що по АДРЕСА_8 проживає із 2002 року і знала ОСОБА_10 особисто, оскільки той був її сусідом по площадці, зрідка бачила його тверезим, адже він вів аморальний спосіб життя, квартира була як «прохідний двір», приходили до нього часто вночі, досить часто сидів він зовсім роздягнутим на сходовій площадці та у дворі. Бачила, що проживав він з молодою дівчиною. Підтвердила також, що бачила, як на вантажну машину вантажили речі з його квартири, двері були відчинені, його самого не бачила.
До матеріалів справи було додано медичну документацію ОСОБА_10 . Так, із медичної документації з Кременчуцького обласного ПНД, яка охоплює період часу 2015-2017 року постає, що вперше ОСОБА_10 був оглянутий лікарем-психіатром 03 жовтня 2015 року (довідка № 32 від 05 жовтня 2015 року, т. 3 а.с. 173), відмічена дезорієнтація в місці знаходження, зниження пам`яті, емоційні розлади, зниження критики, обставини продажу квартири пояснює тим, що «фігурували підробні документи». Був встановлений діагноз церебрального атеросклерозу із інтелектуально - мнестичним зниженням. Даний діагноз був підтверджений і повторним оглядом 10 вересня 2016 року та оглядом сімейного лікаря 30 червня 2017 року (медична картка ЦПМСД № 3).
27 січня 2017 року рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_10 було визнано обмежено дієздатним. Призначено ОСОБА_1 піклувальником над ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 209-210).
Як було встановлено судом у справі про обмеження дієздатності, згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 324 від 04 серпня 2016 року, ОСОБА_10 виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді судинної атеросклеротичної деменції з психотичними включеннями, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області (т. 2 а.с. 164).
21 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Дощенко О.В. із заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 188). Відповідно до поданої заяви приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу.
04 січня 2018 року, через Генеральне консульство України в Неаполі, ОСОБА_13 , як спадкоємицею за заповітом та за законом майна померлого батька ОСОБА_10 , було подано заяву про її відмову від прийняття спадщини на користь дочки померлого та її рідної сестри - ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 202).
30 січня 2018 року ОСОБА_7 звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Дощенко О.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 203).
Листом № 25/02-14 від 20 лютого 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дощенко О.В. було повідомлено ОСОБА_7 про відсутність підстав для спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_10 , оскільки ним було складено новий заповіт, що скасовує попередній заповіт (т. 2 а.с. 206).
Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року по даній справі судом призначалася судова документальна посмертна комісійна психолого-психіатрична експертиза.
Відповідно до висновку експертів від 05 серпня 2019 року, ОСОБА_10 , на час вчинення - 25 жовтня 2014 року довіреності та 04 листопада 2014 року договору міни, будь-яким психічним розладом не страждав і міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 4 а.с. 164-183).
Відповісти на питання, що стосуються індивідуально-психологічних особливостей, розумового розвитку та емоційного стану 25 жовтня 2014 року та 04 листопада 2014 року експерти відповісти не змогли.
Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили та оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивовано в судовому рішенні.
Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінюючи вказаний висновок експертів у сукупності та взаємозв`язку з іншими дослідженими доказами у справі, суд визнає останній не достатньо обґрунтованим.
Так, в описовій частині висновку експерти зазначають (т. 4 а.с. 182), що «…медична документація, яка б відображала соматичний та психічний стан досліджуваного до 2015 року, в тому числі на час надання довіреності 25 жовтня 2014 року та на час договору міни 4 листопада 2014 року відсутня. Тобто, можна зробити висновок, що на диспансерному чи на консультативному обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога досліджуваний не перебував і за медичною допомогою в цей період часу не звертався». А також, що «…із показів свідків не вбачається переконливих даних про наявність у досліджуваного на час оспорюваних правочинів порушень свідомості, орієнтації, когнітивного зниження, емоційно-вольових та психотичних розладів, які б слугували підставою для встановлення йому будь-якого психічного захворювання…».
Суд не погоджується із висновком експертів в цій частині, адже із показів свідка ОСОБА_17 , яка була сусідкою по сходовій площадці і бачила ОСОБА_10 постійно, постає, що останній зловживав спиртними напоями і дуже зрідка вона бачила його тверезим. Крім того, досить часто вона бачила його сидячим на сходовій площадці зовсім роздягнутим та у такому ж вигляді у дворі будинку на лавочці.
Свідок ОСОБА_11 також повідомила, що під час відвідування ОСОБА_10 у м. Світловодську він не розумів, що робить у цій квартирі та як він у ній опинився.
Крім того, відсутність медичної документації на ОСОБА_10 до 2015 року, в тому числі на час надання довіреності 25 жовтня 2014 року та на час договору міни 04 листопада 2014 року, не говорить про такий психічний стан ОСОБА_10 у той час, який дозволяв би категорично стверджувати, що останній розумів значення своїх дій, а може розцінюватися лише як незвернення до лікарів за медичною допомогою. Матеріали справи містять докази того, що в той час ОСОБА_10 досить тривалий час не спілкувався з дочками, які проживали окремо від нього і майже не навідували його, тому про його психічний та фізичний стан здоров`я до 2015 року ніхто не турбувався.
Також, суд не може погодитися із висновком експертів про те, що досліджуваний не страждав синдромом залежності внаслідок вживання алкоголю, адже таке спростовується поясненнями позивача та свідченнями свідків. Зокрема, свідок ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_10 та його покійна дружина розлучилися саме через зловживання спиртними напоями ОСОБА_10 .
Отже, врахувавши наведені обставини, здійснивши аналіз всіх наданих та зібраних доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов в частині визнання договору міни недійсним підлягає задоволенню, оскільки під час розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини, що свідчать про вчинення внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони, у даному випадку - ОСОБА_7 як представника ОСОБА_10 , з другою стороною - ОСОБА_3 , щодо спірної квартири, та що є окремою і самостійною підставою для визнання оспореного договору міни недійсним.
Що стосується позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння, то суд зазначає наступне.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Мушинським О.Ю., ОСОБА_3 (Продавець) продав ОСОБА_5 (Покупець) квартиру АДРЕСА_9 (т. 2 а.с. 2-3).
Згідно п. 3 Договору за домовленістю сторін вартість об`єкта нерухомості склала 130400,00 грн., які Продавець отримав від Покупця в повному розмірі до підписання цього Договору. Своїм підписом під Договором Продавець підтвердив факт повного розрахунку за проданий об`єкт нерухомості і відсутність до Покупця будь-яких претензій фінансового характеру.
Суд вважає, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірної квартири.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц зроблено висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.
Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Стаття 1 Протоколу (колишнього Першого) до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.
Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 645/4220/16-ц.
Отже, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування спірної квартири у ОСОБА_5 , який є добросовісним набувачем, призведе до порушення статті 1 Протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на ОСОБА_5 буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Тому, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Щодо позовним вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_10 моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Разом із цим, ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 січня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 січня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Так, суд дійшов висновку, що позов в частині визнання недійсним договору міни, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_10 , підлягає задоволенню. Однак, під час розгляду справи судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, а його рідну дочку ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину після померлого, було залучено до участі у справі як позивача (правонаступника померлого позивача).
За положеннями ст. ст. 1218, 1219, 1230 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
За ч. 3 ст. 1230 цього Кодексу, до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.
Із даного постає, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема - право на відшкодування моральної шкоди, тобто ст. 1230 ЦК України не передбачає успадкування відшкодування моральної шкоди, яка не була стягнута.
Отже, суд констатує, що у ОСОБА_1 , як у спадкоємця ОСОБА_10 , відсутнє право на відшкодування моральної шкоди, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.
Відповідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У ч. 2 ст. 16 цього Кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, перелік яких не є вичерпним, оскільки передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Суд констатує, що однією із основоположних засад цивільного судочинства є його диспозитивність, яка, зокрема, полягає у розгляді судом справ виключно за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог та на підставі поданих доказів.
Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
За наведених і встановлених обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, а саме в частині вимоги про визнання недійним договору міни квартири від 04 листопада 2014 року, а у задоволенні позову в іншій частині вимог позивачеві необхідно відмовити за їх безпідставності.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем по справі ОСОБА_10 було сплачено судовий збір в розмірі 2570,40 грн. (1468,00 грн. за позовні вимоги майнового характеру та 1102,40 грн. за дві позовні вимоги немайнового характеру) (т. 1 а.с. 152) та 840 грн. судових витрат у зв`язку з подачею оголошення у газеті «Урядовий кур`єр» про виклик до суду відповідачів (т. 1 а.с. 200). Звідси, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на користь позивача кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі по 275,60 грн. з кожного (551,20 грн. : 2). Крім того, необхідно стягнути з ОСОБА_7 на користь позивача кошти у повернення сплачених витрат у розмірі 840 грн. за публікацію оголошення у газеті «Урядовий кур`єр» щодо виклику цього відповідача у судове засідання.
Учасники справи не заявляли будь-які вимоги щодо відшкодування інших понесених ними судових витрат.
Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 3, 12, 15, 16, 23, 202-204, 215, 232, 249, 388, 392, 626, 715, 716, 1167, 1218, 1219, 1230 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати недійсним договір міни квартири АДРЕСА_1 , який було укладено 04 листопада 2014 року між ОСОБА_10 в особі ОСОБА_7 , котра діяла від імені ОСОБА_10 на підставі посвідченої 25 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Кіровоградської області Васильченко Валерієм Миколайовичем довіреності за реєстровим № 1335, та ОСОБА_3 , і який було посвідчено приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Васильченко Валерієм Миколайовичем та зареєстровано в реєстрі за № 1401.
Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі по 275,60 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 кошти у повернення сплачених витрат у розмірі 840 грн. за публікацію оголошення у газеті «Урядовий кур`єр».
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , приватного нотаріуса Світловодського міського нотаріального округу Мерцалової Світлани Олексіївни в іншій частині вимог.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_10 .
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_11 ;
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_12 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_13 ;
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_11 ;
- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_14 ; проживає: АДРЕСА_15 ;
- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_16 ;
- Приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округу Мерцалова Світлана Олексіївна, адреса: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Героїв України, буд. № 77/1;
- Приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округу Васильченко Валерій Миколайович, адреса: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Героїв України, буд. № 22/1;
- Приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп Олександр Едуардович, адреса: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Ігоря Сердюка, буд. № 37/18;
- Приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Мушинський Олександр Юрійович, адреса: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Івана Мазепи, буд. № 25;
- Приватний нотаріус Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Куц Сергій Миколайович, адреса: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Добровольського, буд. № 35;
- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Повне рішення виготовлено 20 березня 2020 року.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили у випадку закінчення строку подання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: