П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„17" березня 2020 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 265/8525/19

Номер провадження 22-ц/804/1134/20

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Єфремової О.В.

учасники справи :

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2020 року головуючого судді Міхєєвої І.М. зі складанням повного тексту судового рішення 10 лютого 2020 року по цивільній справі про встановлення факту перебування на утриманні,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту,обґрунтовуючи вимоги тим,що починаючи з 03 грудня 2008 року по день смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 перебувала на його утриманні . Заявник посилалася на те,що пенсія її чоловіка була для них основним та постійним джерелом доходу та засобом для існування. На момент смерті її чоловік був внутрішньо переміщеною особою та перебував на обліку у пенсійному фонді, отримував пенсію за віком у розмірі 7000 грн. У місті Маріуполі вони проживали за однією адресою, що підтверджується довідками внутрішньо переміщених осіб її та чоловіка. Вона є пенсіонером за віком, на теперішній час перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні пенсійного фонду України, на момент смерті чоловіка її пенсія складала 2000 грн. На час смерті чоловіка вони проживали разом та вели сумісний побут на непідконтрольній Україні території за адресою її реєстрації : АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 37 від 02 серпня 2019 року. Після смерті чоловіка вона позбавлена єдиного джерела доходу, адже отримувала від померлого годувальника допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом коштів для існування. На даний час відповідно до законодавства у неї є право на пенсію по втраті годувальника. Вона зверталася до Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області з заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, при поданні заяви надала необхідні документи. Рішенням № 11575/34-2/07 від 23 жовтня 2019 року пенсійного фонду , їй відмовлено в переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника,оскільки довідку № 37 від 02 серпня 2019 року, яка надана головою ОСББ «Клін-39 м. Торез» ОСОБА_3.,видано на непідконтрольній Україні території. У зв*язку з викладеним, просила встановити факт її перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 03 грудня 2008 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту перебування на утриманні залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що у відзиві на заяву заінтересована особа - Маріупольське об*єднане управління пенсійного фонду України Донецької області - заперечувала проти заявлених вимог через те,що довідка про реєстрацію з годувальником ОСОБА_2 ,померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , за однією адресою № 37 від 02 серпня 2019 року, наданою «Клін-39 м. Торез», видана на непідконтрольній Україні території, так як м. Торез належить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Вважає, що проведення операції об`єднаних сил не повинно нівелювати, чи звужувати права заявника на отримання пенсійного забезпечення, на яке заявниця має право відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення». Оскільки довідка видана органом, який знаходиться на непідконтрольній Україні території, не може бути прийнята до уваги управлінням пенсійного фонду України, тому встановлення факту знаходження на утриманні необхідно розглядати в судовому порядку, для чого заявниця і звернулась до суду. На час смерті її чоловіка вони проживали разом та вели сумісний побут на непідконтрольній Україні території за адресою реєстрації заявниці: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 37 від 02 серпня 2019 року, наданою головою ОСББ «Клін-39 м. Торез» ОСОБА_3 . Відповідно до довідки про розмір пенсії ОСОБА_2 розмір його пенсії на момент смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , складав 7583,13 грн., розмір пенсії заявниці складав - 2000 грн., що також доводить факт перебування на утриманні у померлого чоловіка. Зауважує, що заінтересована особа у відзиві не правильно визначає сторін, вказує заявника, як позивача. Називає вимоги заявника, як позовні. Відзив був поданий на адміністративний позов по справі № 265/8525/19, як вказує заінтересована особа, тобто пенсійний фонд посилаючись на КАС України, навіть не правильно визначає вид провадження у справі та правовідносини, які є цивільними, а не адміністративними, на що не звернута увага суду, при прийнятті вказаного відзиву та посиланні на нього при ухваленні вказаного судового рішення. Посилаючись на ч. 1 ст. 293, п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, зазначає, що при ухваленні судового рішення про залишення заяви про встановлення факту перебування на утриманні у померлого без розгляду, суд не правильно визначив поняття спору про право та не правильно відніс правовідносини щодо встановлення юридичних фактів до таких, які вирішуються у позовному провадженні. В основному, під спором про право розуміють опір, перешкоду у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду, однак роз`яснення поняття спору про право матеріальні та процесуальні норми не містять. В теорії цивільного процесу під спором про право розуміють певний стан суб`єктивного права, вважається, що спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право. Факт подання відзиву заінтересованою особою не можна прирівнювати, як факт наявності спору про право. Заінтересована особа не додала доказів, які спростовують факт перебування заявниці на утриманні та факту різного проживання померлого та заявниці на момент смерті, тому, на її думку, спір про право відсутній. Заявником до заяви були додані докази перебування на утриманні у померлого, докази сумісного проживання з померлим (довідки, які отримані на непідконтрольній Україні території), відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 235/2357/17 до зазначених правовідносин мають застосовуватися винятки Міжнародного суду ООН, тому така довідка може бути прийнята судом, як доказ сумісного проживання, що вказано у поданій заяві заявницею «про встановлення факту перебування на утриманні». Посилаючись на ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» вказує, що пенсійним фондом не надано доказів, щодо спростування факту перебування на утриманні заявника, крім того в силу своїх функцій він не може володіти такими відомостями. Факт перебування на утриманні є саме юридичним фактом, який заявниця встановлює для переходу на пенсію по втраті годувальника, а тому встановлення вказаного факту, повинно розглядатись в окремому провадженні. У вказаній заяві не доводиться право на перехід на пенсію по втраті годувальника, а тільки доводиться факт перебування на утриманні у померлого, що як наслідок породжує право заявниці на перехід на пенсію по втраті годувальника.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала доводи скарги.

У судове засідання апеляційного суду представник Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області не з*явився,належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 86).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 , , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи заяву без розгляду,суд першої інстанції зазначив,що заявник звертаючись до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, у якості доказу, зокрема, надала довідку № 37 від 02 серпня 2019 року, видану ОСББ «Клин-39 м. Торез», відповідно до якої ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою : АДРЕСА_1, мешкала спільно з чоловіком ОСОБА_2 до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заінтересована особа Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області, у відзиві на заяву, просила відмовити заявниці у задоволенні її заяви, через неможливість прийняття до уваги наданої заявницею довідки , про її перебування на утриманні чоловіка, оскільки згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р, м.Торез належить до переліку пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. З вказаних підстав,суд дійшов висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, у відповідності до ч.4 ст.315 ЦПК України, оскільки між сторонами наявний спір про право,який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження .

Між тим, погодитися з ухвалою суду неможливо, оскільки вона не ґрунтується на законі та матеріалах справи, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Пунктом 2 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За змістом Закону Україну «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Отже, місце проживання і місце реєстрації не є тотожними з урахуванням п. 10 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,згідно з якою реєстрація -це лише внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання.

З матеріалів справи вбачається,що з 03 грудня 2008 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться на обліку в Маріупольському об*єднаному управлінні пенсійного фонду України і отримує пенсію за вислугу років , розмір якої з липня 2019 року становить 2000 грн.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10 липня 2017 року № НОМЕР_1 фактичне місце проживання (перебування) ОСОБА_1 зазначено по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час життя знаходився на обліку в управлінні пенсійного фонду України і отримував пенсію за вислугу років , розмір якої з березня 2019 року становив 7 583,13 грн.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10 липня 2017 року № фактичне місце проживання (перебування) ОСОБА_2 зазначено по АДРЕСА_2 .

З рішення Маріупольського об*єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області № 6827 від 22 жовтня 2019 року вбачається ,що ОСОБА_1 відмовлено в переводі з пенсії за віком на пенсію у зв*язку з втратою годувальника , згідно ст.36 Закону України « Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування « ,оскільки довідка про реєстрацію з годувальником за однією адресою від 02 серпня 2019 року № 37, надана ОСББ «Клін-39 м.Торез», розгляду не підлягає, так як підприємство розміщується на тимчасово неконтрольованій українською владою території , та ОСОБА_1 не надано документ ,що підтверджує факт її перебування на утриманні померлого годувальника ОСОБА_2 для перерахунку пенсії.

Як свідчать матеріали справи, заявником для підтвердження факту перебування на утриманні до суду надавалися вище перелічені копії документів , крім того , довідка голови ОСББ «Клін-39 м.Торез» № 37 від 02 серпня 2019 року ,відповідно якої ОСОБА_1 , зареєстрована та спільно мешкала за адресою АДРЕСА_1 з чоловіком ОСОБА_2 ,померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058- IV) непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 5 Закону № 1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV).

Висновок суду першої інстанції про те,що в даній справі існує спір про право передчасний, оскільки судом не прийнято до уваги вимоги ст.ст.26,36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Судом не встановлено , чи має право перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за умови знаходження на повному утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 ,померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник ОСОБА_1 , як така, що досягла пенсійного віку, відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV та отримувала пенсію за віком.

Місто Торез Донецької області, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі.

На підставі зазначеного, враховуючи положення ст.3,8,9 Конституції України, Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», відповідних постанов ВРУ та розпоряджень КМУ, а також практику Міжнародного суду ООН щодо сформування так званих «намібійськіх винятків», ЄСПЛ, Верховного Суду, суд бере до уваги відомості, які містяться у вказаній довідці, в якості доказу по справі. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Відповідно до пункту 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім іншого, надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку (пункт 2.11. Порядку).

Отже, Порядком передбачено встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні померлого годувальника, у разі неможливості надати документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) на підтвердження перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Заявник зазначає,що встановлення факту перебування на утриманні ,померлого чоловіка їй необхідний для переходу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. При цьому встановлення даного факту не пов*язується з подальшим вирішенням спору про право на пенсію.

Разом із заявою про встановлення факту були подані докази на підтвердження того,що ОСОБА_1 зверталась до відповідного органу для переходу на пенсію у зв*язку з втратою годувальника (ч.3 ст.36 Закону), але їй в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Між тим,на викладене , суд першої інстанції уваги не звернув та відповідних мотивів не навів.

Відповідно до положень ст.260 ЦПК України, ухвала суду, що викладається окремим документом , складається з: вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина повинна містить зазначення мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закон, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає, оскільки в ній не наведені мотиви, з яких суд дійшов до висновку, про виникнення спору про право, не з*ясував обставини ,що мають значення для справи , не дослідив у повному обсязі наявні у справі докази,не надав оцінки зібраним у справі доказам в цілому.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх передчасними, та такими, що не відповідають обставинам та дослідженим матеріалам справи, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Нормою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру .

З точки зору дотримання права заявника на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права , дійшов передчасного висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду , що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити .

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2020 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 березня 2020 року .

Судді: