ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року

м.Суми

Справа №591/2791/17

Номер провадження 22-ц/816/765/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

у присутності :

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2019 року, ухваленого у складі судді Клименко А.Я. у м. Суми,

у цивільній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до ОСОБА_1

про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (далі ТДВ «СК«ВіДі-Страхування») звернулось до суду з позовом, свої вимоги мотивувало тим, що 05 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ТДВ «СК «ВіДі - Страхування» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU №6664, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Land Rover Freelander», державний номер НОМЕР_1 .

05 серпня 2016 року на вулиці Першотравневій у місті Суми сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля «Land Rover Freelander», яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля «Hyundai Santa Fe», державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

За фактом ДТП було розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого СВ Сумського ВП від 30 серпня 2016 року кримінальне провадження було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, проте постановою встановлено наявність у діях останнього порушення ПДР України, які перебувають у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали.

15 грудня 2016 року ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 126775 грн, а 18 січня 2017 року - доплату у розмірі 3240 грн, що в сумі становить 130015 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «СК «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5911230.

09 лютого 2017 року ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» звернулося до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про страхове відшкодування завданої відповідачем шкоди у межах ліміту, який становить 50000 грн.

03 травня 2017 року на рахунок позивача надійшли кошти від ПрАТ «СК «Провідна» в якості страхового відшкодування за ОСОБА_1 в розмірах ліміту, встановленого полісом 50000 грн.

В добровільному порядку відповідач відмовився сплатити залишок відшкодування на користь позивача, тому ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь залишок страхового відшкодування як різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченого страхового відшкодування у розмірі 80015 грн (130015 грн - 50000 грн) та судові витрати понесені у справі.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 червня 2018 року позовні вимоги ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» задоволені, стягнуто ОСОБА_1 на користь ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» суму відшкодування шкоди в розмірі - 80015 грн, та 1600 грн - в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с. 161 том 1).

ОСОБА_3 звернувся до місцевого суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка була задоволена ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2019 року, заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 176 том 1).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2019 року позов ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» було задоволено.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» суму відшкодування шкоди у розмірі 80015 грн, та 1600 грн - в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що його вина у спричиненні ДТП не встановлена, позивачем не доведено факту чинності договору страхування станом на 05 серпня 2016 року. Вважає, що позивач не довів, що внаслідок ДТП автомобіль «Land Rover Freelander» отримав пошкодження, вартість відновлювального ремонту дорівнює або є більшою 75% від дійсної вартості автомобіля на момент укладання договору. Крім того, відповідач звертає увагу на порушення норм ЦПК України в частині належного його повідомлення про дату час і місце судового розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду по суті спору відповідають правовим висновкам Верховного суду у аналогічних справах, тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, наведені у ній доводи не ґрунтуються на матеріалах справи. Позивач наголошує, що сплативши ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 130015 грн, як це було передбачено умовами укладеного між ними договору страхування та Законом України «Про страхування», він набув обґрунтованого права вимоги до відповідача в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ПрАТ «СК «Провідна».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню не підлягає з таких підстав:

За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що 05 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ТДВ «СК «ВіДі - Страхування» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU №6664, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Land Rover Freelander», державний номер НОМЕР_1 (а.с. 6-11 том 1).

05 серпня 2016 року на вулиці Першотравневій у місті Суми сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля «Land Rover Freelander», яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля «Hyundai Santa Fe», державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 (а.с. 12 том 1).

Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2 отримав легкі тілесні ушкодження.

Постановою слідчого СВ Сумського відділу поліції (м. Суми) від 30 серпня 2016 року закрито кримінальне провадження за фактом ДТП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, проте постановою встановлено наявність у діях останнього порушення п.п. 2.3 «б», 16.11 ПДР України, які перебувають у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали (а.с. 15 том 1).

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, тому 07 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 17 том 1).

15 грудня 2016 року ТДВ «СК «ВіДі - Страхування» виплатило на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 126775 грн, а 18 січня 2017 року - у розмірі 3240 грн, на загальну суму 130015 грн (а.с. 25, 31 том 1).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Провідна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5911230.

Позивач звернувся до страхової компанії ПАТ «СК «Провідна» щодо виплати страхового відшкодування, у відповідь ПАТ «СК «Провідна» 03 травня 2017 року перерахувала позивачу страхове відшкодування у розмірі 50000грн, тобто в межах ліміту, встановленого страховим полісом (а.с. 34 том 1).

Правовідносини, які склалися між сторонами у справі, регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування» та Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статей 1191, 1192 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму («ліміт відповідальності страховика» у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому законом порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди.

Отже, в даному випадку відбувся перехід до позивача після виплати страхового відшкодування потерпілому за договором страхування від останнього прав кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Тобто саме положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» регулюють спірні правовідносини між сторонами у справі, яка переглядається.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача на користь ТДВ «СК «ВіДі - Страхування» непокриту різницю відшкодування у розмірі 80015 грн.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Провадження у даній справі було відкрите місцевим судом 14 червня 2017 року (а.с. 62 том 1).

28 серпня 2017 року ОСОБА_3 отримав копію позову та копію ухвали про відкриття провадження у справі, у якій також зазначено про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 65 том 1).

Про наступні дати розгляду справи ОСОБА_3 також був повідомлений належним чином, про що наявні його особисті розписки у матеріалах справи (а.с. 67, 75, 152 том 1).

05 червня 2018 року Зарічним районним судом м. Суми було ухвалено заочне рішення (а.с. 161 том 1).

В червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до місцевого суду із заявою про перегляд заочного рішення від 05 червня 2018 року. 03 липня 2018 року ухвалою суду заяву було прийнято до розгляду та призначене судове засідання.

Повістки про виклик до суду у цивільній справі, розгляд якої призначений на 17 серпня 2018 року та на 25 вересня 2018 року були направлені судом відповідачу за вказаною ним адресою, проте повернулись за закінченням терміну зберігання (а.с. 193, 206 том 1).

Відповідно до вимог частини 5 статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

25 вересня 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 подав заяву про перенесення розгляду справи призначеного на 25 вересня 2018 року на іншу дату (а.с. 219 том 1), що є підтвердженням належного повідомлення сторони відповідача про розгляд справи.

Повістки про виклик до суду у цивільній справі, розгляд якої призначений на 03 грудня 2018 року, направлена на адресу відповідача повернулась до суду за закінченням терміну зберігання, проте представник відповідача отримав повістку 02 жовтня 2018 року (а.с. 224-228 том 1) тобто був повідомлений належним чином.

11 липня 2019 року ОСОБА_3 з`явився у чергове судове засідання з розгляду справи, заявив клопотання про відкладення розгляду, яке було задоволено судом, справу відкладено на 27 серпня 2019 року. ОСОБА_3 повідомлений про дату і час судового розгляду під особистий підпис (а.с. 81 том 1).

27 серпня 2019 року відповідач у судове засідання не з`явився (а.с. 87 том 1).

Чергова повістка про виклик до суду у цивільній справі, розгляд якої призначений на 18 листопада 2019 року, направлена на адресу відповідача повернулась до суду без вручення (а.с. 90-93 том 1).

18 листопада 2019 року судом першої інстанції ухвалено рішення у справі про задоволення позову (а.с. 93-101 том 1).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи,зобов`язана з розумним інтервалом часусама цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконуватипроцесуальні обов`язки.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були вжиті всі передбачені нормами ЦПК України заходи для належного сповіщення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Також, слід зазначити, що апеляційним судом судова повістка-повідомлення про розгляд справи направлялися відповідачу за адресою, яку він вказав у своїй апеляційні скарзі, проте поштове відправлення повернулося на адресу суду без вручення. Тобто і після подачі апеляційної скарги відповідач не цікавиться її розглядом та не отримує поштову кореспонденцію суду. Вказані дії свідчать про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи та створення підстав для скасування рішення суду.

За наявності викладених обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку необхідно керуватися ч. 2 ст. 376 ЦПК України, відповідно до вимог якої порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта в цій частині.

Твердження ОСОБА_1 щодо відсутності доказів чинності Договору добровільного страхування наземного транспорту CLAU 6664 від 05 лютого 2016 року на дату ДТП 05 серпня 2016 року, не впливають на висновки суду по суті спору, оскільки жодних доказів на підтвердження своїх заперечень він не надав.

З матеріалів справи вбачається, що зазначеним Договором дійсно встановлений порядок сплати страхових платежів, який передбачає таку сплату у розстрочку двома рівними частинами.

ТДВ «СК «ВіДі - Страхування» надало до суду першої інстанції достатні докази на підтвердження своєчасної сплати страхувальником ОСОБА_2 страхових платежів в обумовленому Договором розмірі, що підтверджується Випискою Головного управління но м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» за 08 лютого 2016 року, квитанцією про сплату страхового платежу від 03 листопада 2016 року, що підтверджує чинність договору страхування на дату події ДТП (а.с. 108, 109 том 1).

Доводи апелянта про те, що його вина у спричиненні ДТП не встановлена також відхиляються апеляційним судом, оскільки постановою слідчого відділу Сумського відділу поліції ГУПП в Сумській області про закриття кримінального провадження від 30 серпня 2016 року було встановлено, що в діях відповідача мають місце порушення п.п. 2.3 «б», 16.11 Правил дорожнього руху України, які перебувають у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали (а.с. 15 том 1).

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП не був складений співробітниками патрульної поліції у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, що, в свою чергу, призвело до неможливості передачі адміністративних матеріалів на розгляд до суду (а.с. 16 том 1).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 19 березня 2020 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т.А. Левченко

І. В. Орлов