Справа № 339/170/19
Провадження № 22-ц/4808/426/20
Головуючий у 1 інстанції Головенко О. С.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Болехівського міського суду від 06 грудня 2019 року, в складі судді Головенко О.С., у справі за позовом ОСОБА_1 , до Поляницької сільської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування,

в с т а н о в и л а :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Поляницької сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування на домоволодіння у с. Поляниця Болехівської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина на домоволодіння, що знаходиться за адресою с. Поляниця Болехівської міської ради.

Заповіт від її імені не складався. Вона (позивач), як спадкоємець першої черги за законом, має право на спадкове майно, однак нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність свідоцтва про право власності на будинковолодіння на ім`я померлої.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно: домоволодіння в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Болехівського міського суду від 01 жовтня 2019 року до участі в справі залучено співвідповідача ОСОБА_3 .

Рішенням Болехівського міського суду від 06 грудня 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке складається згідно технічного паспорту з: житлового будинку "А", сараю Б, сараю Г, воріт, огорожі.

В решті позовних вимог - в частині визнання права власності на іншу 1/2 частину будинковолодіння, включно з гаражем «В» по АДРЕСА_1 відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення яким визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 в цілому.

В обгрунтування апеляційної скарги вказав, що згідно записів погосподарських книг по с. Поляниця за 1967-1973 роки вбачається, що вказане будинковолодіння було обліковано за ОСОБА_5 , яка була головою даного господарства. У вказаному будинку разом з ОСОБА_5 була зареєстрована і проживала її дочка ОСОБА_6 , яка в 1972 році вибула на проживання в с. Витвиця, Долинського району.

Суд виходив із того, що починаючи з 1974 року згідно погосподарських книг за 1974- 1990 роки вказане будинковолодіння розділено на два окремі господарства, заведено два різні особові рахунки та зазначено власном Ѕ частини будинку ОСОБА_5 , а власником іншої Ѕ частини будинку її сина - ОСОБА_4 . Однак, судом не встановлено та в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження переходу Ѕ частини будинковолодівння за адресою АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4 .

Судом не взято до уваги те, що записи в погосподарській книзі, на які суд посилається в рішенні, зроблені різними ручками та чорнилами, а також виправлені особисті рахунки ОСОБА_5 з №252 на №253.

На думку апелянта, суд неналежним чином дослідив усі обставини справи які мають значення для для правильного вирішення справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права.

Правом на подачу відзиву сторони не скористались.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянтки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Відповдач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача Поляницької сільської ради сільський голова Стельмах А.П. надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що наявні підстави для визнання за позивачкою права власності у порядку спадкування на Ѕ частину житлового будинкув с. Поляниця Болехівської міської ради, який належав спадкодавцю ОСОБА_5 на час її смерті.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджуєтьсятехнічним паспортом, що спірне будинковолодіння в АДРЕСА_1 побудоване в 1959 році та обліковувалось за ОСОБА_5 , яка була головою вказаного господарства.

До 1972 року в даному господарстві разом з ОСОБА_5 проживала її дочка - позивачка ОСОБА_7 , яка в 1972 році вибула на проживання в с. Витвиця, Долинського району.

Як вбачається з записів погосподарських книг, починаючи з 1972 року дане будинковолодівння розділено на два окремі господарства, заведено два різні особові рахунки та зазначено, що співвласником Ѕ частини будинку є ОСОБА_5 , яка проживала одна, а власником іншої Ѕ частини будинку став її син ОСОБА_4 , у якій також зареєстрована та проживала його дружина ОСОБА_3 .

Згідно рішення виконкому Поляницької сільської ради від 15 лютого 1974 року ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво гаражу на земельній ділянці, яка перебувала у його користуванні та виготовлено план відведення земельної ділянки під будівництво гаражу. (а.с. ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частини будинковолодіння, в якому вона проживала одна (а.с.66).

За життя ОСОБА_5 не склала заповіт, а тому спадкування здійснюється за законом. Право на спадщину мали діти спадкодавця: дочка ОСОБА_1 , яка після одруження змінила дошлюбне прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » та син ОСОБА_4 (а.с.6).

Судом встановлено, що рішенням Болехівського міського суду від 31 грудня 2008 року ОСОБА_1 визначено додатковий строк терміном 2 місяці для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 з часу набуття рішенням законної сили.

Відповідно до мотивувальної частини даного рішення ОСОБА_1 у жовтні 2008 року звернулася до суду з позовом про встановлення їй додаткового строку строку для прийняття спадщини після смерті матері та вказала що за її матір`ю ОСОБА_5 облікувалася Ѕ частини житлового будинку в с. Поляниця, а в другій половині будинку проживав син покійної - ОСОБА_4 зі своєю дружиною ОСОБА_3 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_10 у визначений судом термін 18 лютого 2009 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями в с. Поляниця Болехівської міської ради, однак отримала відмову через відсутність у померлої правовстановллючого документу на житловий будинок. (а.с. 8, 64).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до положень ч. 4-5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач ОСОБА_1 погодилася з установленими судом обставинами справи щодо належності спадкодавцю ОСОБА_5 1/2 частини житлового будинку в с. Поляниця та не оскаржувала його.

Право власності спадкодавця ОСОБА_5 на 1/2 частину будинку, окрім того підтверджується записами в погосподарських книгах, остання знаючи, що інша половина будинку зареєстрована за її сином ОСОБА_4 , якому відкрито окремий рахунок, не оспорювала його право власності на Ѕ частину будинковолодіння.

Після смерті ОСОБА_5 спадкова справа заведена тільки за заявою її дочки ОСОБА_1 . Згідно довідки Поляницької сільської ради, на час смерті ОСОБА_5 проживала одна у належній їй 1/2 частині житлового будинку в с.Поляниця.

Син ОСОБА_4 , проживаючи окремо від матері, в іншій частині будинку, не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Суд правильно зазначив про те, що відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виникають з моменту такої реєстрації.

Однак згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону вказано, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Оскільки спірний будинок побудовано у 1959 році, то виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації.

Судом встановлено, що право власності на Ѕ частини житлового будинку за спадкодавцем ОСОБА_5 підтверджується записами в погосподарських книгах сільської ради, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, (яка втратила чинність) було передбачено обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Суд обґрунтовано зазначив, що відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. А отже записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до досліджених судом першої інстанції записів у погосподарських книгах на час смерті спадкодавця ОСОБА_5 вона була співвласником тільки 1/2 частини вказаного будинковолодіння.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право.

За наведених обставин суд дійшов правильного висновку про те, що спадкодавцю ОСОБА_5 на праві власності належала Ѕ частина будинковолодіння в с. Поляниця Болехівської міської ради і таким чином ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , що складається з Ѕ частини вищезазначеного будинкволодіння, а тому за позивачем суд обґрунтовано визнав право власності на на Ѕ частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 у порядку спадкування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не встановлено та в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження переходу Ѕ частини будинковолодівння за адресою АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4 не заслуговують на увагу. Починаючи з 1974 року у погоспогдарських книгах Поляницької сільської ради містяться записи за різними особистими рахунками про те, що за ОСОБА_5 , 1902 року народження рахується Ѕ частини житлового будинку 1959 року побудови та за ОСОБА_4 , 1930 року народження, (сином ОСОБА_5 ) рахується Ѕ частини житлового будинку 1959 року побудови в с. Поляниця. ОСОБА_5 померла у 1991 році та за життя не оспорювала право власності її сина на Ѕ частину спірного будинковолодіння, крім того сама позивач уже після смерті ОСОБА_4 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ) у жовтні 2008 року звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті матері у якому вказувала про те, що за матрі`ю обліковується Ѕ частини житлового будинку в с. Поляниця, а не весь будинок. З огляду на зазначене необґрунтованими є доводи апелянта про те, що в погосоподарських книгах мють місце дописи щодо того що за ОСОБА_11 обліковано Ѕ частини житлового будинку.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Болехівського міського суду від 06 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2020 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин