Справа № 212/944/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Чорного І.Я.,

за участю секретаря судового засідання Поперечної А.С.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду міста Кривого Рогу, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

в лютому 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна.

Ухвалою судді від 02.03.2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків.

15.03.2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву.

Ухвалою судді від 19.03.2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.04.2018 року витребувано з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» документи.

Ухвалою суду від 03.04.2019 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 22.04.2019 року відмовлено у прийняття зустрічної позовної заяви та повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 22.07.2019 року витребувано у ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» та ФГВФО документи.

В обґрунтування позову, який був неодноразово уточнений, позивач посилається на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою в період з 20.10.2006 року по 28.05.2014 року. Шлюб між ними розірвано, дітей з відповідачем не мають.

Під час шлюбних відносин з відповідачем, ними було відкрито депозитний рахунок у ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», який було відкрито на ім`я відповідача і фактично вона мала доступ до нього, однак кошти на нього вносились їх спільні. Так, до укладення шлюбу з відповідачкою, його батько подарував йому автомобіль ВАЗ-21063, який позивач продав та позичивши ще певну частину коштів вони з відповідачкою придбали автомобіль «Lendvind», який був оформлений на відповідача. У 2013 році даний автомобіль був проданий і кошти від його продажу були внесені на депозитний рахунок відкритий на ім`я відповідача.

На ім`я відповідача відкриті рахунки НОМЕР_1 на якому 117380,75 грн.; НОМЕР_2 на якому 8325,30 грн. та 001 на якому 2,83 грн.

Крім того, ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» перебуває зараз у стадії ліквідації на даний час введена тимчасова адміністрація та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб здійснена процедура відшкодування гарантованої суми відшкодування у розмірі 200000,00 грн., які були отримані відповідачкою.

Позивач вважає, що дана сума відшкодування є також об`єктом спільної сумісної власності та має бути розділена між подружжям.

Таким чином враховуючи наявність на депозитному рахунку, відкритого на ім`я відповідача, в загальному розмірі 125708,88 грн., та отриманих відповідачем 200000,00 грн., позивач просить визнати їх спільною власністю подружжя та поділити порівну та стягнути з відповідача 162854,44 грн. (100000,00 грн. + 62854,44 грн.).

Також, 16 березня 2004 року позивачем було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому в серпні 2014 року позивач подарував відповідачу половину вказаної квартири. Позивач вважає, що вказана квартира є об`єктом спільної часткової власності подружжя, просить визнати за ним право власності на квартиру та стягнути з нього на користь відповідача вартість 1/2 частини вказаної квартири в розмірі 123908,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити у позові в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 20.10.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.05.2014 року (справа № 212/5265/14).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. ч.1,2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4ст. 65 СК України)., що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4ст. 65 СК України).

Згідно листа ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» № 433 від 18.06.2018 року, у ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» на ім`я ОСОБА_2 відкриті наступні рахунки з відповідним розміром коштів на них: 1059 на якому 117380,75 грн.; 1059 на якому 8325,30 грн.; 001 на якому 2,83 грн.

Крім цього, як вбачається з листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 27-12609/18 від 14.06.2018 року, ОСОБА_2 отримала гарантовану суму відшкодування в розмірі 200000,00 грн, яку було виплачено як вкладнику ПАТ "КБ"Фінансова Ініціатива".

Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що кошти, які перебувають на рахунках в ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» є її особистими коштами, крім цього зазначає, що дані договори були нею укладені після розірвання шлюбу з позивачем.

Як вбачається з представлених суду документів, відповідачкою ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , а саме 08.07.2014 року відкрито депозитний рахунок банківського вкладу № НОМЕР_3 у ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» на суму 35000,00 грн., 05.11.2014 року відкрито депозитний рахунок банківського вкладу № НОМЕР_4 на суму 251000,00 грн. та 16.02.2015 року відкрито депозитний рахунок банківського вкладу № НОМЕР_5 на суму 1000,00 грн.

Згідно листа ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» № 1163/1 від 16.12.2019 року, 21.05.2019 року в ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» розпочато процедуру ліквідації, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб призначено ОСОБА_5 . Станом на 22.05.2019 року залишки коштів на рахунках фізичної особи ОСОБА_2 склали: НОМЕР_1 на якому 117380,75 грн.; НОМЕР_2 на якому 8325,30 грн.; 001 на якому 2,83 грн., 0003 на якому 0,02 грн.. Дата закриття рахунків 26.07.2019 року. Банком акцептовано вимоги за заявою фізичної особи ОСОБА_2 на загальну суму 125708,90 грн..

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Зазначену правову позицію підтримано Верховним Судом у Постанові від 20.06.2018 по справі № 263/240/16-ц.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки, договори банківських вкладів, укладені відповідачем ОСОБА_2 08.07.2014, 05.11.2014 та 16.02.2015, шлюб між сторонами розірвано 28.05.2014, позивачем не надано суду жодних доказів в підтвердження тієї обставини, що кошти внесені відповідачем ОСОБА_2 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, їх джерела надходження, відповідно в цій частині в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку з не доведеністю.

Що стосується позовних вимог в частині поділу майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 слід зазначити наступне.

Позивач ОСОБА_4 , звертаючись до суду з позовом про поділ майна, посилається на ст. 18, 69, 70-72 Сімейного кодексу України.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.03.2004 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бикановою І.М., зареєстрованому в реєстрі за № 525 16.03.2004 року позивач ОСОБА_4 придбав трьох кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.03.2004 року, ОСОБА_4 є одноособовим власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, квартира за адресою: АДРЕСА_1 придбана позивачем до укладення шлюбу з відповідачем в 2006 році.

В подальшому, 27.08.2014 року позивачем укладено договір дарування 1/2 частки квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 безоплатно у власність нерухоме майно, яке складається з 1/2 частки трьох кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 27.08.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бикановою І.М., зареєстрованому в реєстрі за № 1097, що долучений до матеріалів справи. Про що також зроблений відповідний запис у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26047989 від 27.08.2014.

Позивач в поданому позові просить поділити майно, що є об`єктом спільної часткової власності, а саме просить визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з нього на користь відповідача вартість 1/2 частини вказаної квартири в розмірі 123908,00 грн, посилаючись на норми СК України, що регулюють право подружжя на поділ майна, розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, способи та порядок поділу майна та застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, позивач не наводить мотивів, чому дане майно повинно бути поділене між сторонами, саме в порядку поділу майна подружжя, оскільки, як встановлено судом вищевказана квартира була придбана позивачем ОСОБА_4 до укладення шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , в підтвердження протилежних обставин суду не надано доказів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач ОСОБА_4 в позові не наводить жодних мотивів, за захистом яких саме своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, що стосується квартири за адресою: АДРЕСА_1 , останній звертається до суду. Позивач не оспорює укладеного ним договору дарування частини зазначеної квартири, так само не просить встановити порядок користування квартирою та ін.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, оцінивши надані сторонами докази в сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1

Повне рішення складено 13.03.2020 року.

Суддя: І. Я. Чорний