621/1905/16-ц
2-р/621/3/20
У Х В А Л А
іменем України
18 березня 2020 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого Бібіка О.В.,
з участю секретаря Горобець Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про визначення способу виконання рішення в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми «Харків-Москва», ОСОБА_4 , треті особи - Зміївська міська рада Зміївського району Харківської області, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Галина Олександрівна, про визнання правочинів недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
10.03.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визначення способу виконання судового рішення у справі, в якій просить:
- залучити її, ОСОБА_1 , в якості правонаступника померлого ОСОБА_5 у правовідносинах у справі № 621/1905/16-ц;
- роз`яснити порядок та строк виконання постанови Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №621/1905/16-ц в частині реєстрації права спільної власності на об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 обґрунтування заяви зазначила, що постанова касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.
Однак, з моменту набрання постановою суду касаційної інстанції законної сили, тобто з 11.09.2019, речове право на спірне майно, яке витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , зареєстровано за ОСОБА_4 .
Тобто, до цього часу судове рішення не було виконане, так як ніхто із сторін не звертався за таким виконанням.
На час смерті, ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі та проживав із ОСОБА_1 .
Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом, як дружина померлого ОСОБА_5 , то вона є правонаступником сторони виконавчого провадження замість померлого ОСОБА_5 .
До моменту спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, виконання постанови Верховного Суду від 11.09.2019 в частині реєстрації права спільної сумісної власності на об`єкти нерухомого майна є неможливим, а виконання постанови в частині витребування спірного майна із незаконного володіння ОСОБА_4 шляхом скасування записів про реєстрацію права власності за нею, підлягає виконанню.
Вказане свідчить про невиконання рішення суду та виникла необхідність у визначенні порядку його виконання.
Представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 подав заяву, в якій просить провести судове засідання за його відсутності та відсутності заявника.
Від ОСОБА_10 надійшла заява про розгляд заяви за її відсутності, просить відмовити у задоволення заяви ОСОБА_1 .
Від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_11 надійшла заява про відкладення розгляду заяви.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд, дослідивши наявні у справі матеріали, дійшов наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року:
ОСОБА_12 задоволено частково.
Визнано недійсним правочин щодо передачі ОСОБА_6 нерухомого майна, а саме, нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м. по АДРЕСА_2 , вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку загальною площею 1 918,1 кв. м по АДРЕСА_3 , комплексу нежитлових будівель літ. "А-1", загальною площею 128,1 кв. м, літ. "Б" загальною площею 44,4 кв. м, літ. "В" загальною площею 174,3 кв. м, літ. "Г" загальною площею 1 253,0 кв. м, літ. "Д" загальною площею 1 040,3 кв. м, літ. "Ж" загальною площею. 19,4 кв. м по АДРЕСА_4 , у статутний капітал Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва".
Витребувано нежитлову будівлю літ. "А-2" загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м. по АДРЕСА_2 , вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку загальною площею 1 918,1 кв. м по АДРЕСА_3 , комплексу нежитлових будівель літ. "А-1", загальною площею 128,1 кв. м, літ. "Б" загальною площею 44,4 кв. м, літ. "В" загальною площею 174,3 кв. м, літ. "Г" загальною площею 1 253,0 кв. м, літ. "Д" загальною площею 1 040,3 кв. м, літ. "Ж" загальною площею 19,4 кв. м по АДРЕСА_4 із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_13 до ОСОБА_3 , Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва", ОСОБА_4 про: визнання недійсними рішення позачергових загальних зборів учасників ТК ТОВ "Харків - Москва" та відповідних змін до статуту товариства; визнання недійсними свідоцтв про право власності ТК ТОВ "Харків - Москва" на нерухоме майно; скасування державної реєстрації прав власності ТК ТОВ "Харків - Москва" на нерухоме майно; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на нерухоме майно.
Як вбачається з копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 111 т. 4).
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зареєстрували шлюб у Валківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №60. (а. с. 110 т. 4).
Ст. ст. 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.
Відповідно до ст. ст. 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 388ЦК України встановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Тобто, позов спрямовано на захист права власності. Спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.
Згідно із ч. 1 ст. 19ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV, тут і далі - у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій).
Пунктом 5 частини першої статті 19 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.
За змістом статті 26 цього Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
В даному випадку, вимоги про скасування державної реєстрації, пов`язані з ухваленням рішення по суті спору щодо витребування майна.
Також Велика Палата Верховного Суду вважає, що незалежно від того, чи позивач був заявником щодо вчинення оскаржуваних реєстраційних дій щодо прав власності на нерухомість та чи ці дії вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право.
Такий спір не є публічно-правовим, оскільки має приватноправовий характер.
Саме такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року (провадження № 11-1093апп18), від 30 жовтня 2018 року (провадження № 11-858апп18) та від 11 грудня 2018 року (провадження № 11-994апп18), підстав для відступу від якого не вбачається.
Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства значаться справедливість, добросовісність та розумність.
У частині першій статті 2 ЦПК України зазначено, що метою цивільного судочинства визначено ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року (провадження № 6-2407цс15)).
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року (провадження № 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).
За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15).
Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18).
Отже, з урахуванням викладених вище норм процесуального та матеріального права однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким
Пунктом 5 частини першої статті 19 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.
(Вказаний висновок викладено у постанові ВП ВС від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц)
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей.
Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння.
Предмет доказування перевірено судом касаційної інстанції, та встановлено правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
З моменту набрання постановою суду касаційної інстанції законної сили, тобто з 11.09.2019 речове право на спірне майно, яке витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 до цього часу зареєстровано за ОСОБА_4 .
Даний факт підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 201428056 від 23.02.2020, № 201428159 від 23.02.2020, №201428348 від 23.02.2020, №201428229 від 23.02.2020. (а. с. 120-124 т. 4)
Вказане свідчить про невиконання рішення суду, що набрало законної сили та робить ілюзорним відновлення порушеного права.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом як дружина померлого ОСОБА_3 , то вона є правонаступником сторони виконавчого провадження замість померлого ОСОБА_3 .
За таких обставин, заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 435, 261, 353, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Залучити ОСОБА_1 в якості правонаступника померлого ОСОБА_3 у правовідносинах у справі № 621/1905/16-ц.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.
Повний текст ухвали складено 18.03.2020.
Головуючий: