ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року

м. Черкаси

справа № 703/2303/19 провадження № 22-ц/821/578/20 категорія 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретар: Анкудінов О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2020 року (постановлене в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Прилуцького В.О., повний текст рішення виготовлено 21 січня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

05 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на день подачі позову до суду навчалася на 3 курсі Смілянського коледжу харчових технологій, факультет - маркетолог, на денній форсі навчання. Відповідач коштів на навчання дочки не надає та ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення донькою навчання та не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не має матеріальної можливості надавати допомогу своїй дочці, оскільки є інвалідом другої групи і є єдиним джерелом його доходів є пенсія, що знімає з відповідача обов`язок утримування повнолітньої дочки, що продовжує навчання.

Крім того, позивач як до, так і під час судового розгляду справи не змінила підставу позову. Надана копія довідки про зарахування доньки на навчання до Національної академії внутрішніх справ на денну форму навчання за державним замовленням не містить відповідних даних щодо початку терміну навчання ОСОБА_3 та терміну самого навчання, що є обов`язковим для встановлення терміну стягнення аліментів на навчання.

Таким чином, на думку суду, позивач не надала належних та допустимих доказів того, що повнолітня донька на момент розгляду спору продовжує навчання, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Також, суд зазначив, що позивач та повнолітня дочка, яка є у справі третьою особою, що не заявляє самостійних вимог, проживають за різними адресами, а отже ОСОБА_4 є неналежним позивачем у справі, оскільки право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просила скасувати рішення районного суду як незаконне та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не довше ніж до досягнення дочкою 23-річного віку.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні справи, суд не врахував, що відповідач отримує пенсію 6 046 грн. 39 коп., має власне житло, одружений (дружина працює), інших дітей не має, а тому може сплачувати аліменти на період навчання дочки. Крім того, зазначила, що довідку про зарахування та перебування ОСОБА_3 на навчанні в Національній академії внутрішніх справ завчасно подати до суду першої інстанції не мала змоги через об`єктивні причини, а саме пізнім наданням її академією. Тому, вказану довідку долучено до матеріалів апеляційної скарги.

Вважає, що при вирішенні справи, районний суд не врахував всі обставини по справі, при оцінці доказів безпідставно надав перевагу доводам відповідача, не врахував інтереси дитини та незаконно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_2 зазначено, що рішення суду про відмову в задоволенні позову про стягнення аліментів є законним та обгрунтованим.

ОСОБА_2 зазначив, що його донька навчається на державній формі замовлення в Національній академії внутрішніх справ, отримує стипендію та забезпечена всім необхідним для навчання. На даний час відповідач отримує пенсію, яка є Єдиним джерелом доходу, витрачає значні кошти для придбання ліків для підтримки свого стану здоров`я, тому не в змозі надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання. Вважає, що наявні в матеріалах справи фіскальні чеки, надані позивачем в підтвердження витрат на купівлю необхідних речей для дочки ніяким чином не підтверджені належними доказами, що витрати здійснювалися саме на ОСОБА_3 , тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 грудня 2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Смілянської ради Черкаської області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9). Батьком ОСОБА_3 записаний відповідач по справі ОСОБА_2 , а матір`ю, позивач у справі ОСОБА_1 .

Згідно довідки Національної академії внутрішніх справ на денну форму навчання за державним замовленням (наказ № 140 о/с) на повному державному забезпеченні не перебуває.

1.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріального допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (не залежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 досягла 18 років та продовжує навчання, не працює, перебуває на утриманні матері - ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо несвоєчасного подання доказів, суд апеляційної інстанції бере до уваги наявну в матеріалах справи довідку Національної академії внутрішніх справ № 46/01-88 від 24 січня 2020 року про те, що ОСОБА_3 дійсно навчається на І-ому курсі Національної академії внутрішніх справ (ІV рівня акредитації) на денній формі навчання, за державним замовленням, для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра.

Відповідно до чинного законодавства на повному державному забезпеченні не перебуває. Термін навчання з 26 вересня 2019 року до 04 липня 2022 року.

Дана довідка дійсно підтверджує право дитини на її утримання, оскільки факт навчання є підтвердженим. Довідка Національної академії внутрішніх справ видана для подання в Смілянський міськрайонний суд Черкаської області, однак не врахована судом через несвоєчасну видачу її академією, про що вказувала позивач в апеляційній скарзі.

Належним позивачем у цій справі є як дитина, так і один з батьків, з ким дитина проживає. Мотиви суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі, оскільки дочка проживає за іншою адресою є помилковими, оскільки проживання дочки за іншою адресою зумовлено навчанням на денній формі у вищому навчальному закладі та має тимчасовий характер. Дана позиція узгоджується з висновком ВС від 21 листопада 2018 року, висловленим від час розгляду справи № 583/664/17.

Право на подання позову про стягнення аліментів на повнолітню дитину одним із батьків передбачено у частині третій статті 199 СК України.

Статтею 200 СК України визначено, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина може стягуватися у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу.

Тому, заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу) платника аліментів повністю узгоджується із нормами чинного законодавства України.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

При вирішенні спору, суд апеляційної інстанції враховує слідуючі обставини, а саме, те, що ОСОБА_3 є повнолітньою, навчається і те, що батьки мають змогу утримувати її в період навчання.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав неможливості надання відповідачем допомоги своїй дочці, суд першої інстанції вказав, що у відповідача відсутня можливість надавати таку допомогу.

Однак, така позиція районного суду не забезпечує належного захисту права дитини на отримання допомоги в період навчання.

Так, під час розгляду справи, судом першої інстанції було встановлено, що відповідач перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, є інвалідом другої групи безтерміново. Районний суд взяв до уваги медичну виписку та копії касових чеків на придбання ліків, з яких зробив висновок про те, що відповідач має незадовільний стан здоров`я, хворіє, потребує постійного прийому ліків та витрачає значні кошти на своє лікування.

Перевіряючи такі висновки районного суду, суд апеляційної інстанції враховує, що дійсно ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи. Наявні в матеріалах справи чеки на придбання ліків оцінюються судом апеляційної інстанції в сукупності з іншими обставинами справи та не є визначальними доказами скрутного матеріального становища відповідача в розумінні принципу статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, відповідно до якої батьки або інші особи, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідач ОСОБА_2 отримує пенсію, його дружина є працездатною, інших дітей чи непрацездатних осіб на своєму утриманні він немає. Отже, єдиною особою, якій на нього покладено обов`язок здійснювати належне забезпечення розвитку є його повнолітня дочка ОСОБА_3 , яка навчається на денній формі навчання та потребує допомоги в фінансовому забезпеченні її належного розвитку.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.

Тому, враховуючи характер спірних правовідносин, колегія суддів при прийнятті свого висновку бере до уваги та оцінює в сукупності докази витрат як позивача на утримання дитини так і відповідача на своє утримання та лікування, однак враховує, що предмет спірних правовідносин направлений в першу чергу на забезпечення інтересів дитини і надання переваги доводам позивача чи запереченням відповідача в одноособовому порядку, не буде забезпечувати принцип захищеності прав дитини і стягнення аліментів, в даному випадку, є необхідним, так як обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків.

Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Встановивши, що дочка сторін, яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач (врахувавши всі наявні матеріали справи та надані сторонами докази) має можливість таку допомогу надавати, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог та необхідності стягнення аліментів.

Разом з тим, під час прийняття постанови, апеляційний суд враховує, що жодна із сторін не надала суду беззаперечних та переконливих доказів, які б спростовували доводи позовної заяви та апеляційної скарги чи підтверджували заперечення, надані у відзиві на позовну заяву та відзиві на апеляційну скаргу, для забезпечення рівності балансу забезпечення прав всіх учасників процесу необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі, меншому, ніж ставить вимогу позивач. Такий висновок буде відповідати принципу рівності можливостей сторін у справі (позивача та відповідача) та необхідного забезпечення їхнього обов`язку по утриманню дитини, що покладений на них діючим законодавством.

Колегія суддів зазначає, що встановивши всі обставини по справі, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів, тому такий висновок підлягає скасуванню з постановленням нового, про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку щомісячно з моменту пред`явлення позову до суду 05 червня 2019 року і до закінчення навчання, 04 липня 2022 року, але не більше, як до досягнення нею 23 років.

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_4 , проживаючої за адресою АДРЕСА_3 ), яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову 05.06.2019 року і до закінчення нею навчання 04.07.2022 року, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 19 березня 2020 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак