Справа № 130/2011/19
Провадження № 22-ц/801/478/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сенько Л. Ю.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуСправа № 130/2011/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Куленко О. В., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» адвоката Роя В. Л., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Жмеринка Вінницької області за головування судді Сень-ко О. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної за-боргованості у розмірі 49 371,41 гривні, посилаючись на наступні обставини. 05 квітня 2011 року відповідачка, звернувшись до позивача з метою отримання бан-ківських послуг, уклала договір № б/н, згідно якого отримала кредит у розмірі 3 900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму за-лишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відпові-дає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується підпунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де передбачено його право у будь-який момент змінити кредитний ліміт за власним рішенням та ініціативою. Згідно цих умов відповідачка дала згоду на встановлення кредитно-го ліміту за рішенням банку та можливість банку у будь-який момент змінити (збільшити або зменшити ) кредитний ліміт, інші невід`ємні частини договору. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умо-вами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування пла-тіжною карткою, затвердженими наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, Тарифами банку, викладеними на банківському сайті http://privatbank.ua/ terms/pages/70/, складає між нею і банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою укладений правочин є договором приєднання. У випадку невиконання позичальницею своїх зобов`язань за укладеним договором банк вправі вимагати їх дострокового виконання, повернення усієї суми кредиту. Власниця картрахунку зобов`язана слідкувати за витратами коштів у межах пла-тіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту.

У випадку зміни тарифів, інших частин договору банк зобов`язаний інформу-вати позичальницю щодо внесених таких змін шляхом надання виписки по карт-ковому рахунку на умовах, зазначених у підпункті 1.1.3.1.9 Умов та правил на-дання банківських послуг, а позичальниця згідно підпункту 1.1.2.3 зобов`язана отримати виписку про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. Не-отримання або несвоєчасне отримання позичальницею виписок про стан рахун-ків не звільняє її від виконання зобов`язань за укладеним договором. У разі нез-годи із змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку пози-чальниця зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання договору, погасивши при цьому виниклу перед банком заборгованість.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредитного ліміту. ОСОБА_1 своєчасно не надавала позивачеві кошти для погашення заборгованості за кредитом, порушуючи свої боргові зобов`язання, передбачені умовами договору, що відображено у розрахунку заборгованості за дійсним правочином. Станом на 31 серпня 2019 року у відповідачки утворилася заборгованість у розмірі 49 371,41 95,78 гривні, з яких: 2 218,80 гривень - забор-гованість за кредитом, 42 502,196 гривні - заборгованість по процентах за корис-тування кредитними коштами, 1 823,21 гривні - заборгованість за пенею та комі-сією, 500,00 гривень - штраф ( фіксована частина ), 2 327,21 гривень - штраф (процентна складова).

Укладений сторонами кредитний договір відповідно до підпункту 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін правочину не про-інформує другу сторону про розірвання договору, останній автоматично лонгу-ється на той же строк.

Відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань, за-боргованість перед банком у повному обсязі не погашає, що спонукало банк звернутися в суд з даним позовом. Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2011 року № б/н у розмірі 49 371,41 гривні та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 921,00 гривні ( а. с. 2-4 ).

Суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного позовного про-вадження без повідомлення ( виклику ) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року позов задоволений частково. З ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2011 року № б/н станом на 31 серпня 2019 року у загальній сумі 4 042,01 гривень, що складаються із 2 218,80 гривень заборгованості за кредитом, 1 823, 21 гривень заборгованості за пенею і комісією, також судові витрати у розмірі 157,50 гривень. В іншій частині позову відмовлено ( а. с. 59-61 ).

Не погоджуючись з ухваленим 02 грудня 2019 року заочним рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилова О. Л. оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати вказане заочне судове рішення в частині відмови у стягненні заборго-ваності за процентами, ухвалити нове рішення у цій частині про задоволення позову банку у повному обсязі. В іншій частині скаржниця просить заочне рішен-ня суду залишити без змін. Представник банку Крилова О . Л. не згідна із оскар-жуваним рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, вважає, що в цій частині рішення ухвалене без повного, всебічного, об`єктивного дослідження усіх обставин справи, без на-лежної оцінки доказів, з порушенням норм процесуального та матеріального пра-ва.

В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції не оскаржується ( а. с. 64-68 ).

Відповідачка, боржниця ОСОБА_1 , будучи повідомленою про відкриття провадження у справі ( а. с. 55 ), із заявою про перегляд заочного рішення суду не зверталася, указане рішення в апеляційному порядку не оскаржує.

Ухвалою апеляційного суду від 03 лютого 2020 року клопотання представ-ника АТ КБ «ПриватБанк» Крилової О. Л. щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження заочного рішення Жмеринського міськрайон-ного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року задоволене, вказаний строк поновлений ( а. с. 92 ).

Відповідачка ОСОБА_1 завчасно повідомлялася судом апедяційної інс-танції про необхідність явки у судове засідання 11 березня 2020 року на 11.30 годину, про що свідчать неодноразові трекінги з перевірки відстеження вручен-ня їй судової повістки, додані до матеріалів справи. Однак учасниця справи в судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв від неї суду не надходило. У відпо-відності з нормами статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу по суті апеляційного оскарження у відсутності боржниці ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі пред-ставника позивача Роя В. Л. , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґрунтованість оскар-жуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішен-ня, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам в оскаржуваній представником банку частині щодо відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитними коштами. У цій частині судове рішення є помилковим, таким, що суперечить фактичним обставинам справи, не враховує усіх норм матеріального права, що регулюють наявні між сторонами у справі правовідносини, тому це заочне рішення підлягає скасуванню у вказаній частині з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідачки у певному розмірі процентів за користування кредитними коштами, тобто про часткове задоволен-ня позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пере-глядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє за-конність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та ви-мог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосу-ються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 05 квітня 2011 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», договір № б/н, згідно якого отримала кредит у розмірі 3 900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду про те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Тарифами Банку, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, викладеними на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею і банком договір, що підтвер-джується підписом у заяві. При укладенні договору його сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, тобто укладений правочин є догово-ром приєднання. Банк свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обсязі, однак позичальниця своєчасно не надавала банку кошти для погашення заборгованості, через що станом на 31 серпня 2019 року у відповідач-ки утворилася заборгованість у розмірі 49 371,41 95,78 гривні, з яких: 2 218,80 гривень - заборгованість за кредитом, 42 502,196 гривні - заборгованість по про-центах за користування кредитними коштами, 1 823,21 гривні - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 гривень - штраф ( фіксована частина ), 2 327,21 гривень - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи 02 грудня 2019 року оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду базова процентна ставка у місяць в розмірі 3,0% нараховуєть-ся на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році. Указана довідка передбачає й інші умови кредитування, що не є предметом спору у цій справі за доводами апеляційної скарги. Виклавши у рішенні окремі витяги з Умов надання банківських послуг, зазначивши суму нарахованих ОСОБА_1 заборгованих процентів у розмірі 45 502,19 гривні, суд підкреслив, що указані докази приймає до уваги, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку. Пославшись на норми статей 207, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 526, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, пункт 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», Рішення Конс-титуційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`я-зань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013, правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що при укла-денні договору з відповідачкою банк не дотримався вимог, передбачених части-ною другою статті 11 Закону України № 1023-ХІІ, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими. За висновком суду першої інстанції не підписані ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг, правила частини першої статті 634 ЦК України не можна застосувати при вирішенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», через що суд визнав можливим стягнути на користь позивача з боржниці заборгованість за кредитом та за пенею і комісіє у загальній сумі 4 042,01 гривень.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на невмотивованість оскаржу-ваного заочного судового рішення в частині відмови у стягненні з відповідачки процентів за користування кредитними коштами.

Оскаржуючи заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О. Л. зазначає, що суд незаконно відмовив у стягненні процентів через не у повній мірі встановлення дійсних обставин справи. Суд не звернув увагу, що разом з підписаною ОСОБА_1 анкетою-заявою банк надав до позовної заяви довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», особисто підписану відповідачкою, у якій зазначені: базова відсоткова ставка за користування кредитом ( 3% ), щомісячні платежі у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за невчасне погашення забор-гованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з гро-шових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, розмір комі-сії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо.

Ураховуючи оскарження представником позивача заочного рішення суду лише в частині відмови у стягненні з позичальниці процентів за користування кредитними коштами, те, що ОСОБА_1 була обізнана з розміром базової відсоткової ставки у 3,0% в місяць ( нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році ), колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги у цій частині.

Скаржниця зауважує, що відповідно до статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за ви-нятком передбачених законом випадків. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Встановив-ши, що банк надав відповідачці кредит, а вона його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, але ухвалив таке рішення у порушення вимог статей 1046, 1048 ЦК України. Окрім того скаржниця ще раз підкреслює, що при укладенні договору з ОСОБА_1 відсоткова ставка була визначена на рівні 3%.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги, що станом на 30 грудня 2015 року з урахуванням часткового погашення ОСОБА_1 заборгованості за ставкою 43,2% боржниці нараховано 132,58 гривні від-сотків за користування кредитним коштами. Оскільки зміна процентної ставки не відповідає приписам статті 1056-1 ЦК України, заборгованість за процентами підлягає зменшенню пропорційно до ставки 30% річних, що становить наступ-ний розрахунок: 132,58/43,2%*30%=92,07 гривні заборгованості станом на 30 грудня 2015 року. Дане нарахування здійснене, потрібно мати на увазі, за ставкою 30% річних.

Також підлягає стягненню заборгованість за процентами за період з 30 грудня 2015 року по 31 серпня 2019 року за ставкою 30% річних з розрахунку 360 днів у році відповідно до довідки про умови кредитування. За період з 30 по 31 грудня 2015 року: 2209,73*30%/360*1=1,84 гривня; за період з 31 грудня 2015 року по 03 січня 2016 року: 2210,04*30%/360*3=5,53 гривень; за період з 03 січня 2016 року по 02 лютого 2016 року: 2215,11*30%/360*30=55,38 гривень; за період з 02 лютого 2016 року по 31 серпня 2019 року: 2218,8*30%/360*1306=2 414,79 гри-вень. Загальний розмір заборгованості по процентах становить: 92,07+1,84+5,53 +55,38+2 414,79-176,79=2 392,82 гривні. Зазначена сума на часткове задоволення вимог апеляційної скарги підлягає безумовному стягненню з відповідачки на користь позивача.

Колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги у частині необхідності стяг-нення у вказаному розмірі заборгованих відсотків за користування кредитними коштами такими, що заслуговують на увагу, є обгрунтованими, достатніми для її задоволення у зазначеній частині. Судом першої інстанції дійсно не дотримано порядку, встановленого для вирішення питання, що має місце, допущено одно-бічність, неповноту судового розгляду, порушення норм матеріального і проце-суального права, що призвело до неправильного вирішення справи стосовно стягнення відсотків; висновки суду у зазначеній частині не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сто-рін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обо-в`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що при укладенні 05 квітня 2011 року договору кредитування сторони у справі керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи Банку, викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/ 70/, згід-но яких обслуговується ОСОБА_1 .

Предметом спору у цій цивільній справі є стягнення банком з відповідачки за-боргованості за кредитним договором.

Статтею 3 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України визначається право кожної особи на звернення в порядку, встановленому законом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтере-сів. Аналогічні роз`яснення з посиланням на статті 55, 124 Конституції України викладені у частині другій постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального зако-нодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризу-ватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сторони чи сторін дого-вору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 наголошувалося, що правосуддя за своєю суттю визнається таким ли-ше за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефектив-не поновлення у правах.

Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та ін-шими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсут-ність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними дока-зами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати ви-могам належності, допустимості, достовірності, достатності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кре-дит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позича-льник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися на-лежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобо-в`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої до-мовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути пози-кодавцеві позику ( грошові кошти у такі самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені догово-ром.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуван-ням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.

Заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості з процентів за користування кредитними коштами та розподілу судових витрат у справі. У цій частині позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , рах. № НОМЕР_2 ( для погашення заборгованості та судових витрат ), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у погашення кредитної заборгованості станом на 31 серпня 2019 року за кредитним договором від 05 квітня 2011 року № б/н у розмірі 2 392,82 гривні ( дві тисячі триста дев'яносто дві гривні 82 коп. ), що складають заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, а також 250,31 гривень (двісті п'ятдесят гривень 31 коп.) у відшкодування сплаченого судового збору при зверненні в суд, 375,47 гривень ( триста сімдесят п'ять гривень 47 коп. ) у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 березня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота