ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3534/17Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/817/165/20 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 301030500
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та сторін: відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та їхнього представника - адвоката Бабій Г.В., позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/3534/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року, ухваленого суддею Сливка Л.М., повний текст якого складений 11 листопада 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И В:

у березні 2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися в суд із позовом, який був уточнений під час розгляду справи (том 1, а.с. 171-178), до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , зобов`язавши ОСОБА_2 , ОСОБА_1 надати їм ключі від вхідних дверей цих квартир та захисних ролетів, внутрішніх замків міжкімнатних дверей, сигналізації та її паролю; надати доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення по АДРЕСА_3 ; відновити попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазначили, що внаслідок укладення двох договорів купівлі-продажу ними, а також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано квартири АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 . Їх частки розподілені таким чином: щодо квартири АДРЕСА_4 , - ОСОБА_4 належить 2/5, ОСОБА_2 - 2/5, ОСОБА_1 - 3/20, ОСОБА_3 - 1/20; щодо квартири АДРЕСА_1 , - ОСОБА_4 належить 2/5, ОСОБА_2 - 2/5, ОСОБА_1 - 3/20, ОСОБА_3 - 1/20. Окрім цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є співвласниками будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів вартістю 31 447 гривень із загальної вартості 62 294 гривень, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлового приміщення у АДРЕСА_3 , про що свідчить відповідне судове рішення. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 чинять перешкоди їм, тобто ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у користуванні цією власністю. На вимогу останніх ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не надають їм ключів від вхідних дверей та захисних ролетів, сигналізації та міжкімнатних дверей, обмежують доступ до вказаних будівельних матеріалів. Також вони неправомірно перепланували зазначені квартири, що знову ж таки перешкоджає їх використанню.

У червні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування приміщеннями квартир АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , при якому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 користуються приміщеннями загальною площею 69,9 кв.м., згідно наданого технічного паспорту на дані приміщення, і на які 29 жовтня 2012 року видано сертифікат серія ТП 5 інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном - задоволено.

Усунено перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користуванні квартирами АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , зобов`язавши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : надати їм ключі від вхідних дверей цих квартир та захисних ролетів, сигналізації та її паролю, внутрішніх замків міжкімнатних дверей; надати доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на АДРЕСА_3 ; відновити попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 1 280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень судового збору.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування приміщеннями - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року у справі №607/3534/17 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог, а їх зустрічні позовні вимоги - залишити без розгляду, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи внаслідок неправильної оцінки судом доказів.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазначили, що суд неналежним чином здійснив оцінку пояснень ОСОБА_2 . Вказують, що всі рішення Тернопільської міської ради, дозволи, погодження, договори, заяви, акти та інші документи, які видані на перепланування квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 під офіс та магазин, ніким в судовому порядку не оскаржувались, і немає жодних судових рішень, якими вони були б скасовані. Зазначають, що станом на жовтень 2002 року, ще задовго до того як ОСОБА_2 , ОСОБА_1 почали перепланування виділених в подальшому їм приміщень даних квартир, були реконструйовані всіма співвласниками в нежитлові приміщення згідно робочого проекту, розробленого в 2000 році і представляли собою незавершене будівництво промислового магазину та офісу. Після набрання законної сили рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2005 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 20 листопада 2007 року були видані свідоцтва на права власності на промисловий магазин загальною площею 69,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 , тому, виділені їм приміщення були реконструйовані під промисловий магазин і здані в експлуатацію у 2007 році у встановленому законом порядку. Вказують на те, що з травня 2007 року по даний час будь-яких будівельних робіт по реконструкції квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 ніким не проводилось. Суд залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , було видано рішення Тернопільської міської ради №1108 від 08 грудня 1999 року про надання дозволу на переобладнання житлових приміщень АДРЕСА_1, АДРЕСА_4 , в будинку за адресою: АДРЕСА_3 під влаштування магазину та офісу, яке ніким не скасовано. Таким чином, судом не повністю з`ясовано обставини, які мають значення для справи, зокрема позивачами не доведено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 "неправомірно" переплановано дані квартири. Також, ніякого "самочинного" перепланування ними не проводилось. Виділені їм приміщення були реконструйовані під промисловий магазин і здані в експлуатацію у встановленому законом порядку, який діяв на час проведення робіт. Вважають, що заява про згоду на перепланування квартир АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , під офіс та магазин, підписана всіма співвласниками і нотаріально засвідчена 30 липня 1999 року, не надає права ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , звертатися до суду з позовною вимогою про те, щоб зобов`язати їх відновити попередній стан вказаних квартир, який існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів. Вважають, що суд поставив інтереси одних співвласників вище інтересів інших. Звертають увагу на те, що позивачами за первісним позовом взагалі не доведено жодними належними та допустимими доказами факту наявності пожежно-охоронної сигналізації на спірному об`єкті нерухомості. Судом не надано оцінку обставинам справи та не вказано чим він керувався, щодо зобов`язання відповідачів надати доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови нежитлового приміщення - вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення. Вказують, що двері, які були вхідними в квартиру АДРЕСА_4 , у 2000 році демонтовані всіма співвласниками даної квартири і закладені цегляною кладкою. Всіма ними зроблений інший дверний прохід, який мав використовуватися як вхід в дані приміщення. Було встановлено захисні ролети, які не давали можливості зайти в дане приміщення стороннім особам. Отже, вхідних дверей в квартири АДРЕСА_6 , у відповідності до технічних паспортів, в даний час немає. Тому, виконати дану вимогу можливо тільки за умови відновлення попереднього стану цих квартир.

Позивачі не скористалися правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16 березня 2020 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відмову від зустрічного позову задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від зустрічного позову на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2019. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2019 частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування приміщеннями - визнано нечинним. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року у цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування приміщеннями квартир АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 - закрито.

Отже, Тернопільським апеляційним судом переглядається рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року лише в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

У судовому засіданні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їхній представник - адвокат Бабій Г.В. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що право ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на спірне майно є порушеним ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв`язку із обмеженням їх доступу до усіх приміщень квартир. Саме на такий доступ, тобто до всіх без винятку приміщення квартир, мають право кожен із учасників спору, позаяк вони належать їм на праві спільної часткової власності без визначення розміру таких часток, що передбачає право співвласників безперешкодно користуватись усім майном.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи, зібраним по справі доказам, правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу від 05.07.1999 за реєстром № 2694, за ОСОБА_1 зареєстровано 3/20 частини, за ОСОБА_2 зареєстровано 2/5 частини, за ОСОБА_3 зареєстровано 1/20 частини, за ОСОБА_4 зареєстровано 2/5 частини квартири АДРЕСА_7 , запис в реєстровій книзі за №8878, що підтверджується Реєстраційними посвідченнями виданих Тернопільським МБТІ (а.с. 11-14 т.1), а також в цих самих частинах за квартирою АДРЕСА_2 , запис в реєстровій книзі за №25974, що підтверджується Реєстраційними посвідченнями виданих Тернопільським МБТІ (а.с. 11-14, т.1).

Квартири є об`єктами спільної часткової власності, виділ не проведений.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2012 року у справі № 2-9147/11, залишеним в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2012 року, визнано незаконними та скасовано:

- рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 липня 2007 року №1028 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 щодо виведення частини квартир з житлового фонду міста";

- рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08 травня 2007 року №575 "Д" про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

- рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради за №1424 від 03 жовтня 2007 року про присвоєння промисловому магазину заг.пл. 69,9 кв.м., який утворився внаслідок реконструкції частини квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , адресного АДРЕСА_8 АДРЕСА_5 ;

- рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради за №1565 від 17 жовтня 2007 року, згідно якого вирішено оформити право власності за СПД ОСОБА_2 на 8/11 частин та за СПД ОСОБА_1 на 3/11 частин приміщення промислового магазину загальною площею 69,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 ;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежиле приміщення, приміщення промислового магазину по АДРЕСА_5 (8/11 частин) від 20 листопада 2007 року, видане на ім`я ОСОБА_2 ;

- рішення XIV сесії V скликання Тернопільської міської ради від 03 грудня 2007 року №5/14/122 "Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_2 ";

- рішення XVI сесії V скликання Тернопільської міської ради від 18 березня 2008 року №5/16/147 "Про внесення змін в рішення міської ради" в частині внесення змін в рішення Тернопільської міської ради від 03 грудня 2007 року №5/14/122;

- рішення XXX сесії V скликання Тернопільської міської ради №5/30/71 від 27 листопада 2009 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл.0,0045 га для обслуговування добудови до промислового магазину за адресою: АДРЕСА_3 СПД ОСОБА_2 ;

- договір оренди земельної ділянки пл.0,0045 га в АДРЕСА_3 від 30 квітня 2010 року, укладений між Тернопільською міською радою та СПД ОСОБА_2 (а.с. 37-39, 44-46, т.1).

Отже, визнано незаконними та скасовано всі рішення Тернопільської міської ради, які стосуються переобладнання, прийняття в експлуатацію та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна - промисловий магазин по АДРЕСА_9 , присвоєння об`єкту нового адресного номера; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 листопада 2007 року, видане на ім`я ОСОБА_2 . На 8/11 частин нежитлового приміщення - промислового магазину по бульвару по АДРЕСА_9 та рішення щодо надання в оренду земельної ділянки під вказаний об`єкт нерухомості.

Таким чином, на даний час, спірні об`єкти є об`єктами житлової нерухомості - квартирами, у тому правовому вигляді, як вони були придбані сторонами у справі. Їх фактичний вигляд зафіксований у технічних паспортах (а.с.99-103. 183-184, т.1).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2013 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання при здійсненні будівництва - задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використанні в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвальним приміщенням загальною площею 73 кв.м., розташованих у АДРЕСА_3 , вартістю 31 447 гривень із загальної вартості 62 894 гривні.

Стягнуто із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в користь державного бюджету 99 гривень 40 копійок судового збору (том 1, а.с. 47-48).

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2013 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - скасовано.

Ухвалено в даній частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи - Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, Тернопільська міська рада про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання використаних при здійсненні будівництва - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, вартістю 31 447 гривень із загальної вартості 62 894 гривні, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлового приміщення у АДРЕСА_3 , загальною площею 56,6 м.кв., а саме: підвал площею 26,2 м.кв.: - підлога - цементна стяжка; - стеля - плити перекриття; - стіни - стінові бетонні блоки. І поверх площею 30,4 м.кв.: - підлога - плити перекриття; - стіни - цегляні, не оштукатурені; - стеля - підшивка із дерев`яних дощок; - вікна - дерев`яні, роздільні, не засклені, ролети.

В задоволенні решти вимог - відмовлено.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат - залишено без змін (том 1, а.с. 49-52).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердили факт того, що позивачі не мають вільного доступу до спірних приміщень, оскільки вважають, що ними зроблений ремонт, встановлено сигналізацію, а позивачі належні їм чистини приміщення занедбали.

Факт того, що позивачам відповідачами чиняться перешкоди в користуванні квартирами АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 свідчать численні листи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на адресу правоохоронних органів (а.с.58-62, т.1), а також вимоги про надання доступу до вільного користування майном направлені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 10.03.2017 (а.с.63-66, т.1). Відповідачі відмовилися отримати ці вимоги, що підтверджується відповідними звітами "Expres Mail" (а.с.67, 68 т.1).

14 березня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не допустили ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до спірного майна.

Отже, колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку, що права ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користування спірним майном є порушеними. Саме на доступ до всіх без винятку приміщення квартир №№ 23,24 мають право кожен із учасників спору, позаяк вони належать їм на праві спільної часткової власності без визначення розміру таких часток, що передбачає співвласників безперешкодно користуватися усім майном.

Не заслуговують на увагу доводи заявників, що оскільки 30.07.1999 всі співвласники спірних квартир підписали заяву на згоду на перепланування квартир і рішенням Тернопільської міської ради № 1108 від 08.12.1999 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надано дозвіл на переобладнання житлових приміщень № № 23, 24 під влаштування магазину та офісу з огляду на те, що дана заява і дозвіл не дає право ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обмежувати доступ до спірних приміщень інших співвласників.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 27 січня 2020 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном - залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 березня 2020 року.

Головуючий

Судді