Номер провадження: 22-ц/813/3391/20
Номер справи місцевого суду: 2-3897/10
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

13.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 адвоката Перепелиці А.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про повернення до суду першої інстанції цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та моральної шкоди, заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2019 року, та на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року,

встановив:

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

08 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у зазначеній справі, посилаючись на те, що судом не було вирішено вимогу про стягнення аліментів за період з 01.12.2017 року по 30.06.2018 року.

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з відповідачки на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в період з 01.12.2017 року по 30.06.2018 року у розмірі 930 грн. щомісячно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2019 року та додаткового рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року в частині визначення розміру аліментів, стягнувши з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 13750 грн. щомісячно, починаючи з 21.02.2010 року по 21.02.2028 року, та скасувати рішення в частині відмови у стягненні моральної шкоди, ухваливши у цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім того, 19.12.2019 року від заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 надійшла заява про витребування доказів у вказаній цивільній справі, яка ухвалою колегії суддів від 26.02.2020 року була залишена без задоволення.

Однак, у зв`язку з неможливістю продовження розгляду справи, так як ОСОБА_1 перешкоджав у проведенні судового засідання, наполягаючи на оголошенні перерви, потім через виклик ним швидкої допомоги і надання йому первинної медичної допомоги, у справі було оголошено перерву до 13.03.2020 року, до 10.00 год.

28.02.2020 року від заявника ОСОБА_5 надійшла заява про відвід всій колегії суддів, у складі суддів Сегеда С.М., Гірняк Л.А., Цюри Т.В.

Разом з тим, ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року заявлений ОСОБА_1 відвід суддям Сегеді С.М., Гірняк Л.А., Цюрі Т.В. визнано необґрунтованим.

Матеріали справи передано до канцелярії суду для визначення судді у порядку, встановленою частиною першою статті 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід суддям Сегеді С.М., Гірняк Л.А., Цюрі Т.В. у зазначеній цивільній справі (т.2, а.с.149-153).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Сегеда С.М., Гірняк Л.А., Цюри Т.В. відмовлено (т.2, а.с.155-157).

У судовому засіданні 13.03.2020 року ОСОБА_5 . надав суду заяву про повернення справи до суду першої інстанції для ухвалення у справі додаткового судового рішення. Свою заяву ОСОБА_6 обґрунтовував тим, що ухвалюючи судове рішення від 04.02.2019 року, суд не вирішив питання розподілу між сторонами судових витрат. При цьому ОСОБА_1 надав суду апеляційної інстанції заяву, яку він подав в цей же день, тобто 13.03.2020 року до Суворовського районного суду м. Одеси про ухвалення у справі додаткового рішення (т.2, а.с.166-167).

Заслухавши заявника ОСОБА_1 , заперечення проти задоволення заяви адвоката Перепелиці А.Ф., доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи заяви, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява є необґрунтованою, а тому в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст. 365 ЦПК України, якщо під час вивчення матеріалів справи суд виявить нерозглянуті зауваження на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами, нерозглянуті письмові зауваження щодо повноти чи неправильності протоколу судового засідання, невирішене питання про ухвалення додаткового рішення, суд постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 у травні 2019 року вже звертався до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про ухвалення у справі додаткового судового рішення, яка була розглянута судом і задоволена у повному обсязі (т.3, а.с.1, 4). Так, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року у справі було ухвалено додаткове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 в повному обсязі, яке також оскаржується ОСОБА_1 в апеляційному порядку.

Тобто, зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 вже використав своє право на подання заяви про ухвалення у справі додаткового судового рішення.

Більше того, вищевказана заява ОСОБА_1 не містила в собі ні слова про ухвалення судом додаткового рішення в частині розподілення між сторонами судових витрат.

Таких доводів не містить і апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення суду від 23 травня 2019 року.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не зміг пояснити суду, з приводу яких судових витрат суд не ухвалив судового рішення, та що має вирішити суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення.

Зазначені обставини, а також те, що ОСОБА_1 постійно наполягав на оголошенні у справі перерви або її відкладенні, двічі заявляв у справі безпідставні відводи всьому складу суду, в своїй сукупності свідчать про те, що метою ОСОБА_1 є не повернення справи до суду першої інстанції для ухвалення додаткового судового рішення, а затягування розгляду справи, що є недопустимим.

Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для повернення справи до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення суду, яке ним уже ухвалено і яке також є предметом апеляційного оскарження.

При цьому, слід вказати, що судом апеляційної інстанції не допущено порушень ч.3 ст. 365 ЦПК України при підготовці справи до судового розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки правових підстав для повернення справи до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення, у суду апеляційної інстанції не було.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що за змістом ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови зобов`язаний вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених сторонами, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 365, 381, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення справи до суду першої інстанції відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 18.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра