Номер провадження: 22-ц/813/3752/20
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк»

відповідач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року у складі судді Маломуж А.І.

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно 3% річних, а саме 2465,10 доларів США в порядку ст. 625 ЦК України за кредитним договором

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 01 листопада 2005 року між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «МТБ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №46/R про надання Позичальнику кредиту на споживчі потреби у вигляді кредитної лінії на суму 40 000,00 дол. США з 01 листопада 2005 року і терміном погашення до 01 листопада 2015 року включно із сплатою 16% річних за фактичний період користування кредитом (із розрахунку 360 календарних днів у році) від фактичної суми заборгованості за кредитом. У забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 01 листопада 2005 року був укладений Договір поруки №65r. Відповідно до умов Договору поруки ОСОБА_2 зобов`язався перед Банком відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором. Крім того, 03.11.2005 між Банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В., реєстровий №6340, відповідно до якого забезпеченням по вказаному кредиту виступає земельна ділянка, площею 0,0300, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам в рівних частках. 25.11.2009 Київським районним судом м. Одеса було винесено судовий наказ по справі №2-н-2082/2009 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 311,06 дол. США та 4719,78 грн, а також судовий збір у розмірі 850 грн та витрати на ІТЗ у розмірі 30 грн, проте до цього часу боржниками не було виконано своє зобов`язання з виконання договору.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року позов ПАТ «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних задоволений повністю; стягнено солідарно з відповідачів на користь позивача 3% річних, а саме 2465,10 доларів США за кредитним договором №46/R від 01 листопада 2005 року; стягнено в рівних частках з відповідачів судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності належного сповіщення ОСОБА_1 . Судом задоволено позов про стягнення 3% річних за кредитним договором, строк дії якого закінчився 21.11.2009. Судовим наказом вирішено договірні правовідносини між позивачем і відповідачами, тому права і обов`язки сторін за кредитним договором внаслідок прийняття судового рішення трансформувалися в право позивача, який на стадії виконання судового рішення є стягувачем, вимагати виконання судового рішення, у тому числі у примусовому порядку, а не зобов`язань за кредитним договором, та в обов`язок відповідачів, які на стадії виконання судового рішення є боржниками, виконати судове рішення та сплатити суму боргу, зазначену в його резолютивній частині. Позивачем вимоги про стягнення 3% річних за прострочення виконання судового наказу від 25.11.2009 не заявлялись та положення ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог, позов про стягнення 3% річних за кредитним договором задоволенню не підлягає. Трирічна позовна давність до вимог про стягнення 3% річних починає свій перебіг після набрання законної сили рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Предметом позову при застосуванні ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3% річних може бути виключно національна валюта України.

21.01.2020 позивач надав суду відзив на скаргу, в якому просив її відхилити, а рішення залишити без змін.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Враховуючи наведене, справа розглянута в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

01 листопада 2005 року між Відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «МТБ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №46/R про надання позичальнику кредиту на споживчі потреби у вигляді кредитної лінії на суму 40 000,00 дол. США з 01 листопада 2005 року і терміном погашення до 01 листопада 2015 року включно зі сплатою 16% річних за фактичний період користування кредитом (із розрахунку 360 календарних днів у році) від фактичної суми заборгованості за кредитом.

На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 01 листопада 2005 року був укладений Договір поруки №65/r, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався перед Банком відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором.

25.11.2009 Київським районним судом м. Одеса було винесено судовий наказ по справі №2-н-2082/2009 про солідарне стягнення з відповідачів на користь ВАТ «МТБ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 311,06 дол. США та 4719,78 грн, а також судовий збір у розмірі 850 грн та витрати на ІТЗ у розмірі 30 грн. Судовий наказ набрав законної сили 25.01.2010.

17.01.2017 головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53242859 з примусового виконання судового наказу №2-н-2082/2009, боржником зазначено ОСОБА_1

01.12.2016 головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53022903 з примусового виконання судового наказу №2-н-2082/2009, боржником зазначено ОСОБА_2 .

На час розгляду справи у суді першої інстанції судовий наказ по справі №2-н-2082/2009 не виконаний, станом на 27.05.2019 заборгованість відповідачів перед ПАТ «МТБ БАНК» становить 28 245,05 доларів США.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій Велика Палата Верховного Суду зазначила про необхідність відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст. 14 ЦПК України 2004 року).

Судовий наказ про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором є обов`язковим, у відповідачів існує перед позивачем невиконане грошове зобов`язання, відповідальність за порушення якого настає за правилами статті 625 ЦК України.

Така правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі №642/4496/16-ц.

У зв`язку з наведеним не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що позивачем вимоги про стягнення 3% річних за прострочення виконання судового наказу від 25.11.2009 не заявлялись та положення ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог, позов про стягнення 3% річних за кредитним договором задоволенню не підлягає.

Також, на підставі наведеного апеляційний суд не погоджується з твердженнями апелянта, що судовим наказом вирішено договірні правовідносини між позивачем і відповідачами, тому права і обов`язки сторін за кредитним договором внаслідок прийняття судового рішення трансформувалися в право позивача, який на стадії виконання судового рішення є стягувачем, вимагати виконання судового рішення, у тому числі у примусовому порядку, а не зобов`язань за кредитним договором, та в обов`язок відповідачів, які на стадії виконання судового рішення є боржниками, виконати судове рішення та сплатити суму боргу, зазначену в його резолютивній частині.

Крім того, не приймає до уваги апеляційний суд і доводи скаржника відносно того, що предметом позову при застосуванні ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3% річних може бути виключно національна валюта України, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті.

Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст. 1046, ч.1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Таким чином, цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3% річних, визначених ст. 625 ЦК України, які входять до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.

Наведене також відображено у правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі №725/555/18.

Також, в апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що судом задоволено позов про стягнення 3% річних за кредитним договором, строк дії якого закінчився 21.11.2009. Трирічна позовна давність до вимог про стягнення 3% річних починає свій перебіг після набрання законної сили рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.12.2018 у справі №206/7190/14-ц вбачається, що з моменту набрання рішенням законної сили у позивача виникло право на стягнення сум за ст. 625 ЦК України (з боржника та поручителя), оскільки з цього моменту права кредитора за кредитним договором, який припинився у зв`язку із достроковим стягненням кредиту, трансформувалися в охоронні правовідносини.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак матеріали справи не містять заяви про застосування позовної давності, поданої до суду першої інстанції, а тому вона застосована бути не може.

При цьому, апелянт стверджує, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності сповіщення ОСОБА_1 , що спростовується наступним.

Як вбачається з відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 11.06.2019 на запит суду від 10.06.2019, зареєстрованою адресою ОСОБА_1 з 24.10.2016 є АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження на 24.07.2019, але відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , копію наведеної ухвали не отримала.

Поштове повідомлення на ім`я ОСОБА_1 повторно було направлено також за адресою: АДРЕСА_2 , тобто, за адресою, зазначеною у судовому наказі від 25.11.2009, але також повернулося до суду з відміткою пошти 09.08.2019: «адресат відсутній».

З повторної відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 07.08.2019 на запит суду від 06.08.2019, зареєстрованою адресою ОСОБА_1 з 24.10.2016 є АДРЕСА_1 .

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 03.09.2019 була повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції і наведене поштове повідомлення повернулося до суду 05.09.2019, тобто у день ухвалення оскарженого рішення, і суд обґрунтовано, зважаючи на належне сповіщення ОСОБА_1 про розгляд справи, розглянув її за відсутністю останньої, яка про причини неявки суд не повідомила.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з необхідністю задоволення вимог позивача про стягнення солідарно з відповідачів 3% річних, а саме 2465,10 доларів США.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: