Постанова

Іменем України

11 березня 2020 року

м. Київ

справа № 725/4244/18

провадження № 61-7752св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - директор Чернівецької дирекції Акціонерного товариства «Урпошта» ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2018 року у складі судді Волошина С. О. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 березня 2019 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Кулянди М. І., Яремка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до директора Чернівецької дирекції Акціонерного товариства (далі - АТ) «Укрпошта» ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 26 березня 2018 року працювала у Чернівецькій дирекції АТ «Укрпошта» на посаді начальника відділу навчання та розвитку персоналу та повністю виконувала посадові обов`язки.

Наказом від 02 липня 2018 року № 1237-к звільнена з роботи за власним бажанням.

Заяву про звільнення нею було написано під тиском керівництва товариства, бажання звільнятися вона не мала, крім того, заяву про звільнення нею було відкликано, проте відповідач проігнорувавши її прохання та порушивши її право на відкликання заяви про звільнення, незаконно звільнив її з займаної посади.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила поновити її на посаді начальника відділу навчання та розвитку персоналу Чернівецької дирекції АТ «Укрпошта» та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2018 року до дня поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2018 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу навчання та розвитку персоналу Чернівецької дирекції АТ «Укрпошта» з 12 липня 2018 року, стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2018 року по 30 листопада 2018 року в розмірі 36 710 грн з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач скористалась наданим їй правом на відкликання заяви про звільнення, а тому наявні підстави для поновлення її на займаній посаді та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення до ухвалення судового рішення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 04 березня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Укрпошта» в особі Чернівецької дирекції АТ «Укрпошта» залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2018 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У квітні 2019 року АТ «Укрпошта» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції допустив порушення суб`єктивного складу сторін у справі та задовольнив позов не відносно фізичної особи ОСОБА_2 , до якого безпосередньо було заявлено позов, а відносно структурного підрозділу, яке не є юридичною особою та не може виступати стороною у справі, що також залишилося поза увагою суду апеляційної інстанції. Також поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося те, що заява про звільнення за власним бажанням написана позивачем власноруч без здійснення на неї будь-якого тиску, а на підтвердження відкликання такої заяви позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу, а паперова копія електронного доказу не є таким доказом.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року справу № 752/4244/18 за позовом ОСОБА_1 до директора Чернівецької дирекції АТ «Укрпошта» ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про задоволення касаційної скарги.

До таких висновків Верховний Суд дійшов з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій встановили, що наказом від 23 березня 2018 року № 539-к ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника відділу навчання та розвитку персоналу Чернівецької дирекції АТ «Укрпошта».

29 червня 2018 року ОСОБА_1 написала заяву на ім`я директора Чернівецької дирекції ПАТ «Укрпошта» ОСОБА_2 про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 09 липня 2018 року.

Наказом (розпорядженням) директора Чернівецької дирекції ПАТ «Укрпошта» ОСОБА_2 від 02 липня 2018 року № 1237-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 11 липня 2018 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша-третя статті 51 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач визначила відповідачем директора Чернівецької дирекції АТ «Урпошта» ОСОБА_2, який є посадовою особою та керівником Чернівецької дирекції АТ «Урпошта».

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносин із Чернівецькою дирекцією ПАТ «Укрпошта», яка є відокремленим підрозділом юридичної особи ПАТ «Укрпошта».

Відповідно до частин першої, третьої статті 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Вирішуючи цей спір, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що позов подано до директора Чернівецької дирекції АТ «Урпошта» ОСОБА_2, який є посадовою особою та керівником Чернівецької дирекції АТ «Урпошта», тобто не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, що є підставою для відмови в позові.

При цьому, у суду касаційної інстанції на стадії касаційного перегляду справи відсутня можливість залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного та касаційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених статтями 367, 400 ЦПК України.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду із позовом до належного відповідача, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушене.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи вищевикладене, рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до директора Чернівецької дирекції Акціонерного товариства «Урпошта» ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді: В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук