Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року

м. Шаргород

справа № 152/1547/19
провадження 2/152/91/20

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді Соколовської Т.О., з участю секретаря судового засідання Саулко Т.С., розглянувши в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину,

встановив:
І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, у якому просить зменшити розмір аліментів, встановлений йому заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 23.03.2016.

На обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .

Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачем.
Відповідно до заочного рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 23.03.2016, з нього на користь відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 січня 2016 року і до досягнення сином повноліття.
Позивач є військослужбовцем, служить у військовій частині НОМЕР_1 у м. Чугуїв Харківської області та отримує грошове забезпечення. Розмір грошового забезпечення з травня 2019 року складає 17295,32 грн., із яких 4258, 97 грн. стягується в якості аліментів на утримання сина ОСОБА_4 .

З часу присудження аліментів змінилося його матеріальне становище, він одружився, має на утриманні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та її дитину від першого шлюбу і після утримання аліментів на користь сина ОСОБА_4 , на його утримання, утримання дітей та дружини припадає значно менша сума по 3194,23 грн (12776,92 : 4 = 3194,23 грн), що свідчить про його неможливість сплачувати аліменти на утримання старшого сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), оскільки це ставить його і членів його сім`ї у гірше по відношенню до відповідачки матеріальне становище. Просить зменшити розмір аліментів, та присудити до стягнення 1/8 частину усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, згідно третього пункту прохальної частини позовної заяви просив розглянути справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо задоволення позову заперечує, подала відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, оскільки позивачем не надано доказів у підтверження факту погіршення його матеріального становища як платника аліментів.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.3).

Відповідач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо задоволення позову заперечує (а.с.30, 41).

Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 10 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про інше не надходило (а.с.21 - 22).
Вказаною ухвалою суду відповідачеві ОСОБА_2 запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.21 - 22).
Ухвала суду від 10.01.2020 разом з копією позовної заяви надіслано відповідачу ОСОБА_2 , яку вона отримала 24.01.2020 (а.с.25).

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк (03.02.2020) подала відзив на позовну заяву.

Відповідь ОСОБА_1 на відзив ОСОБА_2 на позовну заяву до суду не надходила.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами - немає.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого в свідоцтві про народження зазначений позивач, а матір`ю відповідач, що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.42).

Дитина сторін проживає з відповідачем.

Заочним рішенням Шаргородського районного суду від 23.02.2016 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 січня 2016 року і до досягнення сином повноліття.

Рішення суду набрало законної сили і знаходиться на стадії виконання.

Вказані факти визнаються сторонами, тому, в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.
Відповідно до свідоцтва про шлюб від 06 червня 2019 року серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_6 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 вересня 2019 року серії НОМЕР_4 ( а.с.7).

Згідно з наказом від 26 листопада 2019 року № 234, виданим командиром військової частини НОМЕР_5 старшому солдату ОСОБА_6 , операційній сестрі травматологічного відділення, надано відпустку без грошового забезпечення по догляду за дитиною до трьох років, з 09.12.2019 по 18.09.2022 ( а.с.12).

Також, судом встановлено, що відповідач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у м. Чугуїв Харківської області у якості майора медичної служби, отримує заробітну плату у виді грошового забезпечення, що підтверджується довідкою командира військової частини, із якої вбачається, що ОСОБА_1 з липня 2019 року нараховується грошове забезпечення в розмірі 17295,32 грн., із яких стягуються аліменти в сумі 4258,97 грн., після відрахування ОСОБА_1 отримує по 12776,92 грн., щомісячно (а.с.13).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 регулярно сплачує аліменти в повному обсязі, заборгованості на час звернення до суду з даним позовом не має.

Згідно з вимогами ст.ст. 81, 263, 264 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.89 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою з`ясування та дослідження матеріального стану, стану здоров`я позивача, наявність у позивача інших дітей і непрацездатних членів сім`ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірах, визначених у рішенні суду.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Статею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Ослон проти Швеції" №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За приписами ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно положень ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

За приписами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно з положеннями ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

VІ. Висновок суду.
Аналіз перевірених і оцінених судом доказів в підтвердження позовних вимог переконує суд, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, на підтвердження позовних вимог до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Згідно зі статями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

За приписами статтей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, з урахуванням норм матеріального права, фактичних обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши подані сторонами докази, дійшов до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, присуджених до стягнення з ОСОБА_1 за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2016 року на утримання сина ОСОБА_4 , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, з посиланням на зміну його матеріального становища (народження ще однієї дитини та перебування його дружини у відпустці по догляду за дитиною), оскільки розмір його доходів дозволяє йому виконувати свій обов`язок по утриманню своєї дитини від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дитини, яка народилася від шлюбу з ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а зміна сімейного стану у даному випадку не впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Твердження позивача про те, що у нього збільшилися витрати у зв`язку з народженням другої дитини та необхідностю утримувати дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та її дитину від першого шлюбу не дають суду підстав для зменшення присуджених судом аліментів, оскільки позивачем не надано доказів у підтвердження того, що батько дитини його дружини ОСОБА_6 від першого шлюбу, який зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, не приймає участі в її утриманні, в тому числі шляхом сплати аліментів.

Крім того суд звертає увагу на те, що позивач має регулярний заробіток, з часу присудження аліментів на утримання старшого сина позивача ОСОБА_4 значно збільшився розмір його заробітної плати (грошового забезпечення). На час звернення до суду ОСОБА_1 нараховується грошове забезпечення в розмірі 17295,32 грн., із яких стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в сумі 4258,97 грн., після відрахування ОСОБА_1 отримує по 12776,92 грн., щомісячно. Із реально отримуваного грошового забезпечення на позивача, дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та молодшого сина ОСОБА_5 припадає по 4258,97 грн так само як на утримання старшого сина ОСОБА_4 . При цьому дружина позивача отримує державну допомогу при народженні дитини.

Таким чином, при зменшенні розміру аліментів на утримання старшого сина позивача ОСОБА_4 з 1/4 частини (4258,97 грн) на 1/8 частину (2161, 92 грн), діти позивача будуть перебувати у нерівних умовах щодо утримання з боку батька, що в даному випадку є неприйнятним, оскільки утримання кожної дитини позивача повинно бути рівнозначним, виходячи з норм Конституції України, Конвенції про права дитини та сімейного законодавства України.

Такий висновок повною мірою відповідає інтересам дитини та захищає її права.

Крім того, суд звертає увагу, що приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні даного цивільно правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

При ухвалені рішення у даній справі, судом на підставі вимог ч.4 ст.263 ЦПК України також враховано правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від від 05.02.2020 у справі № 664/252/19-ц; від 27.02.2020 у справі № 500/3753/18.

VІІ. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору, задоволенню не підлягають, то судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 76-81, 83, 89, 133, 141, 161, 170, 247, 258, 259, 263 - 265, ч.4 ст.268, ст.ст. 273, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 8, 12 ЗУ "Про охорону дитинства", ст.ст. 7, 141, 150, 179, 180, 181, 182, 183, 192 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Ім`я (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , паспорт НОМЕР_7 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 10.12.1998;

відповідач ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителька АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , інші дані ідентифікуючі особу невідомі.

Рішення ухвалено та підписано суддею 17.03.2020.

Головуючий суддя Т.О.Соколовська