Постанова

Іменем України

12 березня 2020 року

м. Київ

справа № 204/3486/16-ц

провадження № 61-7670св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О., від 21 лютого 2019 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У травні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №50006580, в якому зазначено, що договір між сторонами складають цей кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 113 980,48 грн, що еквівалентно 13 903,45 доларів США, та суму додаткового кредиту у розмірі 37 345,60 грн, що еквівалентно 4 555,45 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 15 листопада 2017 року. Кредитні кошти були надані відповідачу для купівлі автомобіля Volkswagen Polo Sedan, 2012 року випуску, та оплати страхових платежів. Усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягали розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США. Зобов`язання відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором забезпечено договором застави від 06 листопада 2012 року, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль Volkswagen Polo Sedan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить йому на праві власності. Вказував, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. 21 грудня

2015 року позивач надіслав відповідачу вимогу (повідомлення) від 16 грудня 2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50006580, яка станом на день направлення складала 171 114,57 грн. Зазначеною вимогою позивач також повідомив відповідача, що заборгованість по сумі кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти, її розмір підлягає зміні відповідно до показників обмінного курсу та буде перераховано на дату подання позову. Однак вимога позивача щодо дострокового повернення кредиту у встановлені вимогою строки лишилася проігнорована відповідачем, внаслідок чого позивач вимушений був звернутися з цим позовом до суду для захисту своїх порушених прав.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спірним кредитним договором, яка станом на 26 квітня 2016 року становить 232 395,75 грн та складається з: простроченої заборгованості у розмірі 15 078,97 грн за кредитом та 7 907,26 грн за додатковим кредитом (сума простроченої заборгованості - 14 00,71 грн, сума заборгованості за додатковим кредитом та процентами - 7 754,06 грн), 3% річних за прострочення сплати платежів за кредитом - 167,81 грн,

3% річних за прострочення сплати платежів за додатковим договором - 35,35 грн, інфляційні втрати - 251,08 грн, пеня за прострочення сплати чергових платежів за кредитом - 559,37 грн, пеня за прострочення сплати чергових платежів - 117,85 грн); заборгованості з дострокового повернення кредиту у розмірі 167 336,78 грн (сума заборгованості за кредитом - 155 755,73 грн, сума заборгованості за процентами - 5 011,44 грн, 3% річних за прострочення по сплаті платежів за кредитом - 167,81 грн, 3% річних -

1 294,95 грн, інфляційні втрати - 958,17 грн, пеня за прострочення виконання зобов`язання - 4 316,49 грн), штрафу - 22 796,10 грн, витрат позивача - 17 376,96 грн та штрафу за направлення вимог - 1 899,68 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська, у складі судді Тітової І. В., від 26 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2012 року

№ 50006580 у розмірі 232 395,75 грн, з яких: прострочена заборгованість в сумі 15 078,97 грн за кредитом та 7 907,26 грн за додатковим кредитом, а також заборгованість з дострокового повернення кредиту в сумі

167 336,78 грн з урахуванням пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що свої зобов`язання за спірним кредитним договором відповідач не виконував, що призвело до порушення прав позивача. Зважаючи на те, що позивачем доведені обставини, які викладені у позовній заяві, натомість відповідачем викладені обставини не спростовані, та з урахуванням того, що на виконання

статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, районний суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року скасовано. Позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2012 року

№ 50006580 у розмірі 17 324,90 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що положення частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 3% річних не підлягають задоволенню, оскільки вони застосовуються до боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, у той час відповідно до умов договору строк кредиту складає 60 місяців, отже кінцевим терміном виконання зобов`язання є 02 листопада 2017 року, а позивач звернувся з позовом 19 травня 2016 року. Способи захисту, передбачені статтею 625 ЦК України, які просить застосувати позивач, є передчасними при вирішенні спору та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Крім того, суд апеляційної інстанції, зарахувавши отримані від реалізації предмету застави грошові кошти, дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише основна сума боргу у розмірі 17 324,90 грн (232 395,75 грн - 156 190,04 грн). Витрати по оплаті юридичних послуг не відносяться до збитків у розумінні

статті 22 ЦК України, а є витратами на професійну правничу допомогу, що відносяться до судових витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ТОВ «Порше Мобіліті» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не врахував, що строк основного зобов`язання було змінено кредитором шляхом направлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів та дійшов помилкового висновку про передчасність вимог про стягнення штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України. Також заявник вказує, що, відмовляючи у стягнення інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції не врахував, що кредит надавався у гривні та підлягає поверненню також у гривні. Суд апеляційної інстанції не врахував заборгованість відповідача по сплаті періодичних платежів.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 листопада 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №50006580, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін.

На підставі та на виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного кредитного договору ТОВ «Порше Мобіліті» надало ОСОБА_1 суму кредиту у розмірі 113 980,48 грн, що еквівалентно 13 903,45 доларів США та суму додаткового кредиту у розмірі 37 345,60 грн, що еквівалентно

4 555,45 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік з кінцевим терміном повернення 15 листопада 2017 року, для купівлі автомобіля Volkswagen Polo Sedan, 2012 року випуску, та оплати страхових платежів.

Сторони погодили, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до пункту 1.3 загальних умов кредитування.

Відповідно до пункту 1.6 загальних умов кредитування зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 50006580 забезпечено договором застави БУ №50006580 від 06 листопада 2012 року, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль Volkswagen Polo Sedan, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності.

Положеннями пункту 1.4.2 загальних умов кредитування сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється ОСОБА_1 у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця.

До 10 числа кожного місяця ТОВ «Порше Мобіліті» надсилає ОСОБА_1 відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту (пункт 1.4.3 загальних умов).

ТОВ «Порше Мобіліті» виставлені ОСОБА_1 відповідні рахунки на оплату чергових (щомісячних) платежів за листопад 2015 року - грудень 2015 року, які в порушення норм чинного законодавства та положень укладеного кредитного договору залишилися несплаченими ОСОБА_1 , внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 14 100,71 грн за кредитом та 7 754,06 грн за додатковим кредитом.

Відповідно до кредитного договору між ПАТ «СК «Українська страхова група» як страховиком та ОСОБА_1 як страхувальником укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами від 12 грудня 2011 року. Вигодонабувачем за договором виступає ТОВ «Порше Мобіліті».

Згідно із пунктом 10.4 загальних умов передбачено, що додатковий кредит надається компанією позичальнику шляхом перерахування компанією на користь страхової компанії, зазначеної у кредитному договорі або іншому документі, грошових коштів за страхові премії відповідно до договору страхування, що підлягають сплаті компанією рівними місячними платежами.

Згідно із пунктом 10.2.1 договору страхування вигодонабувач зобов`язаний проводити оплату відповідних страхових платежів відповідно до умов, зазначених в частині першій зазначеного договору.

На виконання умов кредитного договору та договору страхування

ТОВ «Порше Мобіліті» сплачувало страхові платежі страховику.

Пунктом 3.2.1 загальних умов кредитування передбачено право

ТОВ «Порше Мобіліті» достроково вимагати повернення кредиту та додаткового кредиту у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць.

21 грудня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» було надіслано ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) від 16 грудня 2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором

за № 50006580, якою ТОВ «Порше Мобіліті» вимагало від ОСОБА_1 дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, яка станом на день направлення складала

171 114,57 грн.

На зазначену вимогу ОСОБА_1 не відреагував.

На виконання виконавчого напису приватного нотаріуса предмет застави було вилучено у ОСОБА_1 та реалізовано шляхом продажу на електронних торгах.

Згідно даних долученого до справи платіжного доручення 18січня 2018 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві на розрахунковий рахунок ТОВ «Порше Мобіліті» перераховано

156 190,04 грн від реалізації транспортного засобу, з призначенням платежу - борг ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень статей 525-526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно із статтею 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК Українивстановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою

статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження

№ 14-465цс18).

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 31 травня 2015 року. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість визнано правомірним.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, не врахував, що кредитним договоромпередбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США відповідно до пункту 1.3 загальних умов кредитування. Також поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось те, що ТОВ «Порше Мобіліті» змінив строк виконання основного зобов`язання, направивши на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, при цьому позичальник у випадку прострочення виконання основного зобов`язання має право на нарахування компенсаційних платежів, передбачених

статтею 625 ЦК України. Крім того, визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь відповідача, суд апеляційної інстанції вирахував із загальної суми заборгованості, визначеної позивачем, до якої були також включені три проценти річних та інфляційні втрати, суму від реалізації предмета застави, одночасно відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсаційних виплат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Отже, суд апеляційної інстанції не встановив розмір заборгованості за спірним кредитним договором та її складові.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

До Верховного Суду надійшло клопотання ТОВ «Порше Мобіліті» про повернення надміру сплаченого судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Ураховуючи те, що ТОВ «Порше Мобіліті» судовий збір за подання касаційної скарги сплачено у більшому розмірі, ніж встановлено законом, заява підлягає задоволенню.

Керуючись статями 402, 409, 410, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Повернути товариству з обмеженої відповідальності «Порше Мобіліті» надмірно сплачений судовий збір у сумі 2 324 (дві тисячі триста двадцять чотири) грн, перерахований згідно з платіжним дорученням № від 15 квітня 2019 року на розрахунковий рахунок

№ 7026007, МФО 899998, банк отримувача -Казначейство України (ЕАП).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович