Дата документу 26.02.2020 Справа № 554/747/20
Провадження № 4-с/554/18/2020
У Х В А Л А

іменем України

26 лютого 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Гальонкіної Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко А.О.,

розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Полісмак Олександр Олександрович, Кредитна спілка «Аккорд», про визнання неправомірною постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на незаконне рішення державного виконавця, в якій просив визнати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Полісмака Олександра Олександровича від 16 грудня 2019 року про закінчення виконавчого провадження №15771498 у справі №2-2339/09 неправомірною та зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення, поновити виконавче провадження.

На обґрунтування доводів скарги заявник посилається на те, що оскаржуваною постановою від 16 грудня 2019 року державний виконавець вкотре закінчив виконавче провадження у справі №2-2339/09. Підставою для закінчення виконавчого провадження вказано рішення Господарського суду м.Києва.

При цьому зазначає, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 березня 2009 року у справі № 2-2339/09 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з КС «Аккорд» на його користь суму боргу у розмірі 167330 гривень. 04 листопада 2009 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №15771498. Однак протягом понад 10 років державна виконавча служба не вчиняє жодних дій щодо примусового стягнення вказаної суми за рішенням суду. Октябрським районним судом м.Полтави ухвалою від 03 лютого 2009 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на кошти, що належать відповідачеві в сумі 174830 гривень та перебувають на його рахунку № НОМЕР_1 у філії Київського міського відділення Промінвестбанку.

25 грудня 2014 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження за заявою боржника. В заяві КС «Аккорд» посилалась на наявність в 2013 році процесу банкрутства КС «Аккорд». У процесі банкрутства була укладена мирова угода, яку підписали комітет кредиторів та банкрут, і яка стосувалася майнових вимог кредиторів до КС «Аккорд», саме в процесі банкрутства.

22 травня 2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави дії виконавця були визнані незаконними, а постанова про закінчення виконавчого провадження від 25 грудня 2014 року скасована. Постановою апеляційного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року ухвала місцевого суду залишена без змін.

Заявник зазначає, що КС «Аккорд», програвши даний спір в судах загальної юрисдикції, пред`явила ту ж саму за змістом і підставою скаргу на діяння державного виконавця до Господарського суду м.Києва і отримала ухвалу даного суду від 20 лютого 2019 року про зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження №15771498 у цивільній справі №2-2339/09.

Після вирішення даного спору державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві поновив виконавче провадження №15771498. Проте, 22 січня 2020 року стягувач ОСОБА_1 отримав постанову від державного виконавця Полісмака О.О. про закриття виконавчого провадження у справі №2-2339/09, з якою він не згоден, оскільки законних підстав для винесення оскаржуваної постанови не існує, вважає рішення суду (ухвалу) в господарській справі незаконним, а відтак вона не може бути основою для винесення оскаржуваної постанови та правових підстав для закінчення виконавчого провадження немає. Крім того, зазначає, що після скасування попередньої аналогічної постанови від 15 квітня 2019 року, державний виконавець Полісмак О.О. 16 грудня 2019 року відновив виконавче провадження і в цей же день знову виніс оскаржувану таку ж постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з чим заявник просить вжити заходів та винести окрему ухвалу щодо встановлення ознак злочину у діях державного виконавця. Таким чином, виконавча служба порушила право стягувача на виконання судового рішення, тому вищевказана постанова має бути скасована.

31 січня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження по справі та призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні (а.с.18).

Заявник до суду не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, надав на адресу суду письмову заяву, у якій просив розглянути скаргу без його участі (а.с.31).

Інші учасники справи до суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на скаргу, заяв до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вивчивши суть поданої скарги та дослідивши наявні у матеріали справи докази, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, відповідно до ст.3 вказано, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що Октябрським районним судом м. Полтави рішенням від 10 березня 2009 року у справі № 2-2339/09 стягнуто з Кредитної спілки «Аккорд» на користь ОСОБА_1 167330 гривень боргу та видано виконавчий лист.

З матеріалів скарги вбачається, що 04 листопада 2009 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Скакуна О.Б. відкрито виконавче провадження № 15771498 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Так, у матеріалах скарги наявна копія постанови державного виконавця про відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-2339, виданого Октябрським районним судом м.Полтави 05 червня 2009 року (а.с.8).

Разом із тим, 16 грудня 2019 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Полісмака О.О. закінчено виконавче провадження №15771498 з примусового виконання виконавчого листа №2-2339/09, виданого 05 червня 2009 року Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з КС «Аккодр» на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 167330 гривень (а.с.11).

Під час винесення оскаржуваної постанови підставою для закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначає ухвалу Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2019 року у справі №910/22191/13, якою закрито провадження з розгляду скарги Кредитної спілки «Аккорд» на дії/бездіяльність державного виконавця в частині скасування постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 28.12.2018 року про відновлення виконавчого провадження №15771498 на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області від 12.12.2018 року у справі №554/352/18; скаргу Кредитної спілки «Аккорд» на дії/бездіяльність державного виконавця задоволено частково; визнано неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в частині відмови у закінченні виконавчого провадження №15771498 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2339 від 05.06.2009 року Жовтневого районного суду м. Полтави на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 25.06.2014 року у справі №910/22191/13 про банкрутство Кредитної спілки «Аккорд»; зобов`язано державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва закінчити виконавче провадження №15771498 (а.с.12-16).

Із даного судового рішення слідує, що дії державного виконавця в частині відмови у закінченні даного виконавчого провадження визнано неправомірними, а також зобов`язано державного виконавця закінчити дане виконавче провадження.

Перевіривши представлені до суду документи, надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що вимоги скарги є обґрунтованими, а постанова про закінчення виконавчого провадження від 16 грудня 2019 року підлягає скасуванню.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язки вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 березня 2009 року не скасовано, а тому підлягає виконанню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом із тим, оскаржувана постанова державного виконавця від 16 грудня 2019 року, серед іншого, мотивована тим, що вимоги стягувача включені до реєстру вимог кредиторів та враховані в умовах мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду м.Києва від 25 червня 2014 року у справі № 910/22191/13, ураховуючи, що п.3.4.42 мирової угоди вимоги стягувача підлягають прощенню (списанню) в розмірі 40%, що становить 66932,00 грн., залишок в розмірі 100398,00 грн. сплачується в установлений період, а виконавчий документ з моменту затвердження мирової угоди у справі №910/22191/13 про банкрутство КС «Аккорд» вважається таким, що не підлягає виконанню в силу ч.4 ст.83 Закону про банкрутство, через що підстави для здійснення виконавчого провадження у даній справі відсутні.

Разом із тим, частинами 2, 5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на час вчинення оскаржуваних виконавчих дій, встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таких обставин, які б надавали державному виконавцю право закінчити виконавче провадження із зазначених підстав, по справі не встановлено і суду не доведено в силу вимог ст.81 ЦПК України.

Порядок укладення мирової угоди в процесі виконання було встановлено статтею 372 ЦПК України, згідно з якою мирова угода укладається між сторонами виконавчого провадження та подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб. За результатами розгляду мирової угоди суд постановляє ухвалу відповідно до положень цього Кодексу.

Отже, слід дійти до висновку, що мирова угода, затверджена ухвалою Господарського суду міста Києва 25 червня 2014 року у справі № 910/22191/13 про банкрутство боржника - Кредитної спілки «Аккорд», не є тотожною укладенню мирової угоди в процесі виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, та не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження.

Натомість, судом не встановлено тих обставин, що між сторонами виконавчого провадження, якими є ОСОБА_1 та КС «Аккорд» укладалась будь-яка мирова угода у процесі виконання судового рішення.

Суд також ураховує ті обставини, що виконавчий лист № 2-2339, виданий 05 червня 2009 року Октябрським районним судом м.Полтави, таким, що не підлягає виконанню повністю або частково у зв`язку з врегулюванням між кредиторами та боржником порядку виконання боргових зобов`язань, не визнавався й відповідне рішення суду не скасовувалось, і доказів протилежного суду не представлено.

Отже, наведені посилання державного виконавця в постанові на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2019 року по справі №910/22191/13 є безпідставними.

За вказаних обставин винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження є передчасним і не відповідає вимогам закону, що в такий спосіб порушує право стягувача на виконання судового рішення.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими та постанову державного виконавця від 16 грудня 2019 року потрібно визнати неправомірною та скасувати.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Обов`язок державного виконавця прийняття рішення про відновлення виконавчого провадження закріплений ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», тому в цій частині вимоги скарги є правомірними, і порушене право заявника підлягає поновленню.

Вирішуючи питання щодо вимоги скарги про постановлення окремої ухвали щодо державного виконавця та направлення її правоохоронним органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до відповідальності, для встановлення ознак кримінального правопорушення зловживання службовим становищем, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб постановляє окрему ухвалу ,незалежно від того,чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

Під час розгляду справи, за відсутності в матеріалах переконливих даних, судом не встановлено складу правопорушення, не виявлено ознак кримінального правопорушення в діях державного виконавця, а тому вимога скарги ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає.

Окрім цього, суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено прямого обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Суд роз`яснює, що у разі, якщо заявник вбачає у діях певної службової особи склад правопорушення, то він не позбавлений можливості самостійно звернутися до компетентних органів з відповідною заявою (повідомленням).

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги скарги підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Полісмак Олександр Олександрович, Кредитна спілка «Аккорд», про визнання неправомірною постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову, винесену старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Полісмаком О.О. від 16 грудня 2019 року про закінчення виконавчого провадження №15771498 у справі №2-2339/09 та зобов`язати державного виконавця або іншу уповноважену посадову особу органу державної виконавчої служби відновити виконавче провадження №15771498.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю.С. Гальонкіна