печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2020 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та скасування реєстраційних записів реєстратором,

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

22 квітня 2020 року до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , гаражі, машиномісця у підземному паркінгу № НОМЕР_1 і НОМЕР_4 у будинку АДРЕСА_5 , що належать на праві власності ОСОБА_3 , та про заборону вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказано, що відповідач ОСОБА_2 за розпискою була зобов`язана повернути позику у розмірі 650 000 доларів США у строк до 10 березня 2018 року, виплатити відсотки у розмірі, узгодженому сторонами, що досі не зроблено, остання ухиляється від виконання грошового зобов`язання. В той же час, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 здійснила 28 березня 2017 року відчуження всього належного їй майна на користь відповідача ОСОБА_3 . Позивач наголошує, що є підстави вважати, що нерухоме майно може бути відчужено відповідачем ОСОБА_3 на користь третіх осіб, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

З приводу вчинення шахрайських дій з боку відповідачів Печерським УП ГУНП у місті Києві проводиться досудове розслідування за кримінальним провадженням №0004920 внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 жовтня 2018 року на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва, а постановою слідчого СВ Печерського управління поліції ГУ НП в місті Києві Бовкуна А. С. позивача визнано потерпілим у кримінальному провадженні.

Київською місцевою прокуратурою №6 26.03.2020року було скасовано постанову про закриття кримінального провадження №0004920, перекваліфіковано кримінальне правопорушення з частини першої cm. 190 КК України на частину четверту cm. 190 КК України, ініційовано проведення службової перевірки з приводу неналежного виконання обов`язків керівництвом СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві, вирішення питання про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності та вжиття заходів до усунення порушень вимог кримінального процесуального законодавства у ході подальшого розслідування.

Відповідно матеріалів кримінального провадження №0004920 група осіб (в тому числі відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в особливо великих розмірах, що належали ОСОБА_1 .

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою ст. 150 ЦПК України передбачено види заходів забезпечення позову, які можуть вживатися як по одному, так й у сукупності, як зазначено частиною другою вказаної статті Кодексу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі вжиття таких заходів без наміру власника відчужити майно та заборона його відчуження жодним чином не впливає на правовий статус прав і законних інтересів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» суд зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, у рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у вищевказаному рішенні ЄСПЛ ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із вимогами позову, суд приходить до висновку про доцільність задовольнити заяву про забезпечення позову частково, а саме вжити захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна як достатній на даній стадії судового розгляду для забезпечення позову.

У задоволенні заяви у частині заборон суд відмовляє, оскільки вимога про заборону вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на вказані об`єкти нерухомого майна є тим заходом мета, якого охоплюється і накладенням арешту.

Як передбачено положеннями частини сьомої статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною третьою статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

Накласти арешт на гараж-машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу будинку АДРЕСА_5 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

Накласти арешт на гараж-машиномісце № НОМЕР_3 в підземному паркінгу будинку АДРЕСА_5 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, її оскарження не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя І. В. Литвинова