19.03.2020 Справа № 363/2980/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М. Б., секретаря судових засідань Рибка І.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської державної районної адміністрації у Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської державної районної адміністрації у Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, в якому просила визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . З 18.06.2009 року у зазначеній квартирі зареєстрована дитина відповідачів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але фактично дитина у вказаній квартирі не проживає тривалий час. В період з 06.12.2008 року по 03.08.2012 рік відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі та від цього шлюбу у них народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Фактично дитина перестала проживати у вказаній квартирі з моменту припинення між її батьками - відповідачами по справі шлюбних відносин. 30.05.2018 року ОСОБА_2 надав заяву - дозвіл для того, щоб його донька могла постійно перебувати за кордоном, а тому цілком можливо, що наразі дитина та її матір перебувають за кордоном. В зв`язку з тим, що ОСОБА_4 в спірному жилому приміщенні не проживає, її речі там не зберігаються, дій які б свідчили про намір та бажання зберігати за нею право користування жилим приміщенням, не вчинялись. На підставі викладеного, позивач вважає, що ОСОБА_4 втратила право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення та не проживає в ньому більше одного року, що дає підстави визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, на адресу суду надав письмовий відзив на позов в якому просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги він визнав повністю та підтвердив обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялась належним чином, у тому числі розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті Вишгородського районного суду, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило.

Треті особи на стороні позивача - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та представник третьої особи на стороні відповідачів - Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської державної районної адміністрації у Київській областів судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_8 народилась донька - ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

30 травня 2018 року ОСОБА_2 надав письмову заяву, як батько дитини про його згоду на постійне перебування за кордоном, в Федеративній Республіці Німеччині його неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі її матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

30 липня 2018 року ОСОБА_2 надав письмову заяву, як батько дитини про його згоду на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Туреччина та країн Шенгенської угоди його неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі її матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.07.2001 року.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 07.11.2018 року № 2824 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані чотири особи, а саме: ОСОБА_1 з 20.04.2001 року; ОСОБА_2 з 20.04.2001 року; ОСОБА_5 з 20.04.2001 року та ОСОБА_4 з 18.06.2009 року.

З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 25.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_4 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак зі слів сусідів остання фактично не проживає за вказаною адресою з 2016 року.

З витягу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 13.11.2019 року № 0.184-38900/0/15-19 вбачається, що неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово за період з 04.04.2015 року по 22.08.2019 рік виїжджала з території України та заїжджала на територію України.

Згідно з чч.1, 2 та 3 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом ч.2 ст.18 закону «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

У принципі 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається місцем проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідним від права батьків ( або одного з них ). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер ( поважні або неповажні ) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України.

За ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Реєстрація неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 у квартирі належній позивачу порушує її право, передбачене ст. 317 ЦК України.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 втратила право на користування квартирою, що належить позивачу та іншим особам в рівних частинах, у зв`язку із відсутністю без поважних причин понад один рік, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.391, 316, 317, 321, 391 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської державної районної адміністрації у Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянки України серія НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянки України № НОМЕР_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя М.Б. Баличева