ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/408/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3584/17 Категорія: 304000000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: державний виконавець Уманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області Рибак Людмила Василівна, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 24 квітня 2017 року таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 01 вересня 2017 року ним отримана постанова Уманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області ВП №54501286 від 15 серпня 2017 року про відкриття стосовно нього виконавчого провадження за виконавчим написом приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 24 квітня 2017 року, реєстровий номер 2918. Постановою цього ж відділу ВП №54501286 від 21 серпня 2017 року накладено арешт на все належне йому майно. Вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 24 квітня 2017 року вчинений з порушенням діючого законодавства, зокрема ст.18 ЦК України та ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», а тому є таким, що не підлягає виконанню.

Зазначив, що ПАТ КБ «Приватбанк» 15 квітня 2016 року звернулося до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до нього про стягнення заборгованості в сумі 25765,94 грн. посилаючись на кредитний договір б/н від 05 березня 2012 року. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року вказана позовна заява залишена без розгляду. Вважає, що сам факт звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду свідчить про наявність спору між ним та банком по питаннях погашення боргу.

Позивач вказав, що вчиняючи виконавчий напис, щодо визнання за ним боргу в сумі 57493,48 грн., нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості і вважає, що розрахунок заборгованості здійснений банком є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до нього.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: державний виконавець Уманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області Рибак Л.В., приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 24 квітня 2017 року таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Рішення суд мотивував тим, що позивач не надав жодних розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису. А банком, в свою чергу були надані усі необхідні документи, згідно з Переліком документів затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи які підтверджують заборгованість.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити в повному обсязі, а судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив наявність чи відсутність безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, чи існувала вона взагалі і саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі нотаріуса. Вказує, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен був би перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому послався на правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №310/9293/15 (провадження №61-154 св 18).

Наголошує на тому, що суд першої інстанції не врахував, що в провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебувала справа №705/3427/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05 березня 2012 року, що по своїй суті підтверджує про наявність спору щодо розміру заборгованості між ним та банком, тим само спростовується факт безспірності суми заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» Христян О.М. заперечила проти апеляційної скарги ОСОБА_1 та просив її відхилити, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2019 року залишити без змін. Вважає, що судом першої інстанції всебічно і повно були з`ясовані всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_1 . Зазначає, що позивач наголошуючи на відсутності безспірності щодо заборгованості за кредитним договором, при цьому не надає жодних розрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед банком. При цьому банком були надані усі необхідні документи, згідно з Переліком документів затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи які підтверджують заборгованість. Вважає, судом обґрунтовано були відхилені доводи позивача про те, що наявність спірності щодо розміру боргу свідчить те, що в провадженні Уманського міськрайонного суду перебувала справа №705/3427/16-ц за позовом банка до боржника про стягнення заборгованості, оскільки ухвалою Уманського міськрайонного суду від 12 грудня 2016 року позовна заява банку залишена без розгляду, оскільки дана обставина не може свідчити про наявність спору між позивачем та банком по питаннях погашення боргу, так як згідно до ч.3 ст.258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду, при цьому послалася на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 р. справа №305/2082/14-ц (провадження №14-557 цс 19).

Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з?явився направив до апеляційного суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» та погодився, що підписана між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» 05 березня 2012 року анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку разом із пам?яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ОСОБА_1 та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис позивача в анкеті-заяві, вказаний договір не передбачає строк його дії (а.с.45-46).

Разом з тим, взяті на себе кредитні зобов?язання позичальником не виконувалися, порушились строки повернення кредиту та сплати процентів. Через що, станом на 02 січня 2017 року виникла заборгованість в загальному розмірі 57493 грн. 48 коп.

У зв`язку із наявністю непогашеної заборгованості за кредитним договором б/н від 05 березня 2012 року, яка станом на 02 січня 2017 року становила 57493 грн.48 коп., 11 квітня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором (а.с.55-57).

13 квітня 2017 року банк звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. із заявою про вчинення виконавчого напису (а.с.42-44).

24 квітня 2017 року приватним нотаріусом Завалієвим А.А. був вчинений виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості відповідно до умов кредитного договору від 5 березня 2012 року грошових коштів в сумі 57493,48 грн., яка складається з: 13901,11 грн. заборгованості за тілом кредиту; 4733,14 грн. заборгованості за відсотками; 33795,25 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 1850,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 2713,98 грн. штрафу (відсоток від суми заборгованості), зареєстрований в реєстрі за № 2918 (а.с.7).

За заявою банку постановою від 15 серпня 2017 року головний державний виконавець Уманського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Рибак Л.В. відкрила виконавче провадження ВП № 54501286 (а.с.10).

21 серпня 2017 року головний державний виконавець Уманського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Рибак Л.В. винесла постанову про накладення арешту на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Отже, приймаючи рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що виконавчий напис є правомірним, а доводи позивача є нікчемними, нотаріус діяв у рамках чинного законодавства, тому виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства.

Однак, колегія суддів, не може погодитися з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Отже, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не перевірив належним чином аргументи позивача та помилково виходив лише з того, що безпірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, при цьому не надав належної оцінки щодо умов укладання кредитного договору між банком та позивачем.

Правовідносини, які є предметом розгляду у цій справі, виникли з договору укладеного сторонами шляхом підписання позивачем анкети-заяви від 05 березня 2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Однак, як вбачається з анкети заяви позичальника від 05 березня 2012 року у ній зазначено особисту інформацію позичальника позивача ОСОБА_1 : ім?я по батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання, контактний телефон, та зазначено про його бажання оформити на своє ім?я платіжну картку кредитка «Універсальна». Але при цьому не зазначено її номер, строк дії, а також не зазначено платіжний ліміт за платіжною карткою (а.с.45-46).

Також у анкеті-заяві не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Крім того, матеріали справи взагалі не містять копії, а ні Тарифів банку, а ні Умов та Правил надання банківських послуг до яких згідно анкети-заяви приєднався позичальник, і відповідно до яких суд мав би зробити висновок, що саме ці умови розумів позичальник та погодився з ними, зокрема і Тарифами банку, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку. Також кредитором не було надано і нотаріусу Умови і Правила надання банківських послуг та Тарифи банку за весь час кредитування, які в сукупності складають зміст кредитного договору та в яких викладена необхідна для вчинення виконавчого напису інформація, зокрема щодо встановлення та розмір неустойки (штрафу, пені) тощо.

З матеріалів справи вбачається, що при вчиненні напису нотаріус не отримував від банку і первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту суми коштів які були надані позичальнику відповідно кредитного договору (квитанції, платіжні доручення тощо). Розрахунок заборгованості, який був наданий нотаріусу без надання доказів про те, які умови кредитування узгоджені сторонами на час укладання кредитного договору, не дозволяє перевірити правильність такого розрахунку, розмір заборгованості та її безспірність, на що нотаріус, вчиняючи оспорюваний напис, уваги не звернув.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що наданий ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості стосується періоду з 04 квітня 2013 року по 02 січня 2017 року в той час, коли виконавчий напис нотаріуса вчинений про стягнення заборгованості з 05 березня 2012 року по 02 січня 2017 року та до того ж не є належно завіреним (а.с.47-52).

При цьому стягнення за виконавчим написом з боржника пені та штрафів є порушенням вимог ст.61 Конституції України щодо подвійного покладення на нього юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Такий правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року справа № 176/1158/17 (провадження № 61-37227св18).

Отже, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не надав їм належної оцінки та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2019 року скасуванню на підставі п.п.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України, передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь відповідача необхідно стягнути 960 грн. 00 коп. судового збору сплаченого за подання позовної заяви та 960 грн. 00 коп. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги, а разом 1920 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Визнати такими, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2918, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 24 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2012 року грошових коштів у сумі 57 495 грн. 48 коп.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 1 920 грн. 00 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складений 19 березня 2020 року.

Судді: