ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Херсон

Справа №666/4749/15

Провадження № 22-ц/819/355/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Приходько Л.А.

Радченко С.В.,

секретар судового засідання: Шибінська А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2017 року, ухвалене під головуванням судді Котьо І.В., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 21 серпня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HEQ0GR, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 600,00 доларів США на строк до 21 серпня 2017 року, зі сплатою 1,67% на місяць за користування кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3%, яка сплачується у день видачі кредиту, і винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних.

У забезпечення виконання цього договору 21 серпня 2008 року між банком і ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов`язався солідарно у повному обсязі відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником кредитних зобов`язань.

В порушення взятих на себе зобов`язань позичальник умови договору не виконувала, чим допустила утворення заборгованості, яка станом на 09 червня 2015 року становить 115678,23 доларів США, що станом на дату вчинення розрахунку еквівалентно 2440 810,68 гривень, з них: заборгованість за кредитом - 19 683,66 доларів США, заборгованість за процентами - 20 898,73 доларів США, заборгованість за комісією - 5 627,04 доларів США, заборгованість за пенею - 63 949,03 доларів США та штрафи - 11,85 доларів США (фіксована частина) і 5 507,92 доларів США (процентна складова), яку банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 червня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , закрито.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 384 520,28 гривень та судові витрати у сумі 575,50 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено за спливом строку позовної давності.

Частково не погодившись з рішенням суду від 22 лютого 2017 року, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у стягненні тіла кредиту та неустойки скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В решті рішення суду залишити без змін.

Скарга мотивована тим, що строк дії кредитного договору встановлений до 21 серпня 2017 року, а тому, звернувшись із позовом у серпні 2015 року, банк не пропустив визначену договором п`ятирічну позовну давність щодо вимог про стягнення тіла кредиту і неустойки.

Банк зазначив, що кредит підлягав погашенню шляхом сплати щомісячних платежів, тобто умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника з повернення боргу, тобто сплив позовної давності щодо вимог про стягнення частини із цих платежів не свідчить про її сплив щодо вимог про погашення кредиту у цілому.

Вважає, що платежі, які підлягали сплаті протягом п`яти років, які передували зверненню до суду, піддягають стягненню на користь банка, так як позовна давність за такими платежами не спливла.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене у відповідності до вимог закону.

Зокрема вказала, що умовами п. 8.1 кредитного договору передбачено, що погашення кредиту відбувається щомісячно у відповідності до графіку погашення кредиту, кінцевим строком якого є 22 серпня 2017 року.

Разом з тим, підпункт 8.1.2 пункту 8.1 кредитного договору передбачає, що у разі порушення термінів оплати, передбачених підпунктом 8.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі на 120 календарних днів - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, у якому відбулось порушення термінів оплати більше ніж на 120 календарних днів.

Тобто, згідно наведеного підпункту договору сторони погодили зміну строку погашення кредиту у разі настання певних обставин - прострочення платежів по кредиту, яке настало 16 вересня 2009 року, а отже строк погашення кредиту у відповідності до підпункту 8.1.2. п.1.8 наступив 31.01.2010 року (останній день місяця, який наступив після сплину 120 календарних днів з моменту виникнення простроченої заборгованості).

Оскільки банк звернувся до суду із позовом 21 серпня 2015 року, тобто з пропуском 5- річного строку позовної давності, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості за кредитом та неустойки.

В судове засідання суду апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений згідно до ст.128 ч.6 ЦПК України, про що свідчить звіт про доставку судової повістки на електрону адресу банку від 26 лютого 2020 року.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Іпатов В.В. проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити скаргу без задоволення, надавши пояснення, що відповідають доводам викладеним у відзиві на скаргу.

Заслухавши доповідача, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 серпня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HEQ0GR, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 600,00 доларів США на строк до 21 серпня 2017 року, зі сплатою 1,67% на місяць за користування кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3%, яка сплачується у день видачі кредиту, і винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник порушила умови кредитного договору, унаслідок чого станом на 09 червня 2015 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 115 678,23 доларів США, що станом на дату вчинення розрахунку еквівалентно 2 440 810,68 гривень, з них: заборгованість за кредитом - 19 683,66 доларів США, заборгованість за процентами - 20 898,73 доларів США, заборгованість за комісією - 5 627,04 доларів США, заборгованість за пенею - 63 949,03 доларів США та штрафи - 11,85 доларів США (фіксована частина) і 5507,92 доларів США (процентна складова).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

18 жовтня 2016 року під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 заявила про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 5.5 кредитного договору сторонами встановлено позовну давність за вимогами про стягнення кредиту, процентів, комісії і неустойки тривалістю у п`ять років.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині стягнення тіла кредиту і неустойки, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про сплив погодженої сторонами у кредитному договорі п`ятирічної позовної давності щодо основної вимоги про стягнення кредиту та, як наслідок, і щодо додаткової вимоги про стягнення пені і штрафів.

Так, у пункті 8.1.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредит згідно порядку та в строки, які визначені у пункті 8.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абзац 1 пункту 8.1 даного договору.

Згідно з пунктом 8.1.2 кредитного договору, у разі порушення термінів оплати, передбачених пунктом 8.1 на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту ( залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені ( в повному обсязі) - останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто змінили строк виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що останній платіж за кредитним договором відповідачем вчинено 16 вересня 2009 року, після якого платежі щодо виконання зобов`язань за договором позичальником не здійснювалися.

Отже, згідно досягнутої між сторонами згоди у п. 8.1 підпункт 8.1.2, щодо зміни строку виконання основного зобов`язання, Банк мав право з 31 січня 2010 року (17 вересня 2009 року +120 календарних днів) й протягом п`яти років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 21 серпня 2015 року, тобто поза межами строків позовної давності, обумовленої сторонами.

Такий висновок щодо застосування норм матеріального права, які регулюють подібні правовідносини, відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12); постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа 668/3004/15-ц), згідно яких встановлюється неможливість стягнення неустойки поза межами строку кредитування.

За наведених обставин, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту та неустойки є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

В решті рішення суду Банком не оскаржувалося, а відтак не було предметом апеляційного перегляду

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 17 березня 2020 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко