23.03.2020 227/4219/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.,

за участю секретаря с/з Сисенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Добропілля, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (ЄУНСС №227/4219/19),

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі АТ "Укрзалізниця") та просить стягнути з відповідача:

1) заборгованість із заробітної плати за березень-липень 2017 року в розмірі 27943,79 грн, яка включає:

заборгованість з заробітної плати за березень 2017 року в сумі - 5070,93 грн

заборгованість з заробітної плати за квітень 2017 року в сумі - 3270,91 грн

заборгованість з заробітної плати за травень 2017 року в сумі - 3655,72 грн

заборгованість з заробітної плати за червень 2017 року в сумі - 8685,68 грн

заборгованість з заробітної плати за липень 2017 року в сумі - 7260,55 грн, в яку входить вихідна допомога при звільненні - 6728,75 грн та коменсація за невикористані 1 день відпустки - 228,09 грн

2) компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати станом на 01.07.2019 року - 5935,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах. 17.07.2017 року був звільнений на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. З вказаним наказом про звільнення особисто був ознайомлений. Проте відповідач при його звільненні не здійснив з ним повний розрахунок по заробітній платі та іншим виплатам. На підставі викладеного просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 07.10.2019 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 06.11.2019 року розгляд справи було відкладено, задоволено клопотання позивача про витребування у відповідача, Добропільського об`єднаного УПФУ в Донецькій області доказів.

Ухвалою суду від 09.12.2019 року судом оголошено перерву у судовому засіданні, оскільки ухвала суду від 06.11.2019 року про витребування у відповідача документів та інформації залишилась не виконаною. Суд повторно направив відповідачу ухвалу від 06.11.2019 року і зобов`язав останнього надати витребувану судом інформацію до 14.01.2020 року.

14.01.2020 року ухвалою суду відкладено розгляд справи у зв`язку з невиконанням відповідачем ухвали суду від 06.11.2019 року, 09.12.2019 року. Ухвалою суду від 14.01.2020 року суд повторно направив відповідачу ухвалу від 06.11.2019 року і зобов`язав останнього надати витребувану судом інформацію до 21.02.2020 року.

21.02.2020 року розгляд справи відкладено, у зв`язку з невиконанням відповідачем ухвали суду від 06.11.2019 року. Ухвалою суду від 21.02.2020 року суд повторно направив відповідачу ухвалу від 06.11.2019 року і зобов`язав останнього надати витребувану судом інформацію до 16.03.2020 року. Цією ж ухвалою на відповідача було накладений штрав, як засіб процесуального примусу в розмірі 2102,00 грн.

Станом на 16.03.2020 року ухвала суду від 06.11.2019 року відповідачем не виконана. Будь-яких повідомлень від відповідача з приводу причин невиконання ухвали суду від 06.11.2019 року до суду не надходило.

В судове засіданні позивач та його представник не з`явились. Про дату, час і місце судового розгляду належним чином були повідомлені. Представник позивача - адвокат Лаврищева В.В. надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду в судове засідання не з`явився. Відзиву до суду не надходило.

Керуючись ст.223 ЦПК України, суд вважав можливим розглядати справу без участі не з`явившихся сторін, на підставі матеріалів, що маються у справі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи, що в судове засідання учасники справи не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював інженером 2 категорії виробничого підрозділу «Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_2, наказом про звільнення позивача № 6736/ДН-ос від 10.07.2017 року.

Наказом (розпорядженням) № 6739/ДН-ос від 10.07.2017 року позивача звільнено 17.07.2017 року з посади, у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до змісту вказаного наказу при звільненні позивачу необхідно виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацію за 1 день невикористаної відпустки.

Відповідач вище встановлені обставини в судовому засіданні не спростував та не надав доказів, які б свідчили про те, що надані позивачем докази є неналежними та не допустими.

Судом також встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Запис про звільнення позивача, в трудовій книжці позивача зроблений на підставі наказу № 6736/ДН-ос від 10.07.2017 року і засвідчений підписом провідним начальником відділу кадрів - Н.О.Мала та печаткою відділу кадрів Донецької структурного підрозділу дирекції залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця».

Позивачем, на підтвердження нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, надані суду розрахункові листи (табуляграми) за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені суми нарахованої позивачу заробітної плати до виплати. Вказані табуляграми видані ВП БМЕУ Іловайськ СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ ().

Так, згідно розрахунку заробітної плати за березень 2017 року позивачу нараховано 5070,93 грн, з яких оплата за простой (80 годин) - 1640,62 грн. Сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 4032,32 грн.

Згідно розрахунку заробітної плати за квітень 2017 року позивачу нараховано 3270,91 грн (сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 2600,97 грн.), з яких оплата за простой (136 годин) - 3211,07 грн.

Згідно розрахунку заробітної плати за травень 2017 року позивачу нараховано 3655,72 грн (сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 2906,97 грн.), з яких оплата за простой (159 годин) - 3588,85 грн.

Згідно розрахунку заробітної плати за червень 2017 року позивачу нараховано 8685,68 грн (сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 6906,70 грн.), з яких оплата за простой (16 годин) - 361,14 грн.

Згідно розрахунку (табуляграми) заробітної плати за липень 2017 року позивачу нараховано 7260,55 грн., з яких: оплата простою (8 годин) - 170,90 грн, вихідна допомога при звільненні - 6728,75 грн, компенсація за невикористану відпустку - 228,09 грн. Сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 1419,79 грн.

Відповідно до вищевказаних табуляграм вбачається, що оклад (тариф) позивача становить - 5383,00 грн.

З наданої позивачем копії наказу начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД «Про встановлення простою» вбачається, що у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів Донецької дирекції залізничних перевезень; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; начальникам відповідних виробничих підрозділів наказано встановити відповідними наказами початок простою з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу та оплату за час простою не з вини працівників проводити з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи

Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З аналізу норм ст.ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Суд зазначає, що факт звільнення позивача, факт не розрахування з позивачем в повному обсязі на момент його звільнення, факт встановлення простою відповідач не оспорював і доказів, які б спростовували вказані факти суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач визнав зазначені позивачем обставини.

До вказаного висновку суд прийшов виходячи з такого.

Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі не подання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідач, який неодноразово повідомлявся про дату, час і місце судових засідань, в судові засідання не з`являвся, відзиву до суду не направив. Ухвалу суду від 06.11.2019 року про витребування доказів, а саме наказів про встановлення простою на підприємстві де працював позивач, про звільнення позивача відповідач не виконав.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поняття доказів зазначено у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, за змістом частин 1, 2, 4, 6 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

На підтвердження заборгованості по заробітній платі позивачем надані розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року (табуляграми), які йому були видані відповідачем відповідно до статті 110 КЗпП України, частини першої статті 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", згідно яких при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Також позивачем надані табуляграми за період 2016 року - лютий 2017 року.

Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - червень 2017 року узгоджуються з наказом начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, згідно якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи(а.с.50-51).

Зазначений наказ узгоджується з нормою статті 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Згідно наданих позивачем розрахунків заробітної плати оплата простою за період з березня 2017 року по липень 2017 року позивачу здійснена саме на цих умовах, виходячи з окладу (тарифу) позивача 5383,00 грн.

Відповідачем відомості, зазначені в табуляграмах, не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недостовірними, не надано доказів, що оклад(тариф) позивача є іншим, ніж зазначено в табуляграмах.

Відомостей про те, що в період встановленого регіональною філією "Донецька залізниця" простою позивач всупереч наказу не виходив на своє робоче місце до дня звільнення, відповідачем суду надано не було.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідач взагалі не надав будь-яких пояснень щодо позовних вимог, не заперечував проти обставин, зазначених позивачем, суд вважає, що надані позивачем докази є належними та допустимими.

При цьому суд звертає увагу на те, що розрахунок заробітної плати за липень 2017 року в наданій табуляграмі узгоджуються з наказом № 6736/ДН-ос від 10.07.2017 року про припинення трудового договору, згідно якого позивач має право на одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку та на компенсацію 1 день невикористаної відпустки.

Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Сума компенсації за невикористану позивачем відпустку 228,09 грн, вірність її нарахування, відповідачем не спростована.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Розмір нарахованої позивачу вихідної допомоги у зв`язку із звільненням на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України згідно розрахунку заробітної плати за липень 2017 року складає 6728,75 грн.

При цьому суд також зазначає, що відомості зазначені в табуляграмах за період 2016 року - березень 2017 року, які надані позивачем, повністю збігаються з індивідуальними відомостями про застраховану особу - ОСОБА_1 (форма ОК-5), які актуальні станом на 27.01.2020 року(а.с.94-96), що свідчить в свою чергу про те, що надана позивачем табуляграма за березень 2017 року є належним доказом. Підстав вважати, що відомості, зазначені в табуляграмах за квітень - липень 2017 року, наданих позивачем, є неправдивими, у суду не має.

Розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджується з наказом від 10.07.2017 року № 6736/ДН-ос про припинення трудового договору, згідно якого позивач звільнений за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та має право на компенсацію за 1 день невикористаної відпустки та на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку. Саме на підставі цього наказу відповідачем здійснено запис у трудову книжку позивача про його звільнення.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем доведена сума заборгованості заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року в сумі 27943,79 грн (нарахована сума), яка складається з таких сум:

за березень 2017 року - нараховано 5070,93 грн ( до виклати - 4032,32 грн)

за квітень 2017 року - нараховано 3270,91 грн, сума до виплати 2600,97 грн

за травень 2017 року - нараховано 3655,72 грн, сума до виплати 2906,97 грн

за червень 2017 року - нараховано 8685,68 грн, сума до виплати 6906,70 грн

за липень 2017 року - нараховано 7260,55 грн (в тому числі одноразова допомога - 6728,75 грн, компенсація за 1 день невикористаної відпустки 228,09 грн), сума до виплати 5840,76 грн.

Що стосується компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, то з цього приводу суд виходить з такого.

На підставі Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

На підставі ст. 1, 2, 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Позивач просить стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за березень - липень 2017 року станом на липень 2019 року (розрахунок приведений в позовній заяві).

Вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обгрунтованими, але, перевіривши розрахунок, з урахуванням сум заробітної плати, які підлягають стягненняю з відповідача, суд не може погодитись з розрахунком компенсації, зробленим позивачем виходячи з такого.

Як вже було зазначено вище, сума компенсації обчислюється з невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів). Вказаних норм позивач при здійсненні розрахунку компенсації не врахував.

Крім того компенсації не підлягають грошові доходи громадян, які мають разовий характер.

Судом встановлено, що при звільненні позивача, останньому відповідачем була нарахована одноразова грошова допомога при припинені трудового договору, на підставі ст.44 КЗпП. Вказане підтверджується табуляграмою за липень 2017 року та копією наказу про звільнення.

Враховуючи наведене, оскільки сума вихідної допомоги при припиненні трудового договору, має разовий характер та відповідно до пункту 3.8. розділу 3 "Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці" Інструкції зі статистики заробітної плати, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, не належить до фонду оплати праці, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на неї відповідно до статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" не нараховується.

Але, позивач вказаних норм також не врахував, у зв`язку з чим розрахунок позивача є невірним.

З наданих позивачем табуляграм вбачається, що заробітна плата до виплати (після утримання податків і обов`язкових платежів) становить за:

березень 2017 року - 4032,32 грн,

за квітень 2017 року - 2600,97 грн,

за травень 2017 року - 2906,97 грн,

за червень 2017 року - 6906,70 грн.

Таким чином, сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати заробітної плати за березень-червень 2017 року повинна обчислюватися саме з вищевказаних сум заробітної плати(з яких вже утримані податки).

Вирішуючи питання з якої суми повинна обчислюватися компенсація за липень 2017 року суд виходить з такого розрахунку.

З табуляграми за липень 2017 року вбачається, що позивачу була нарахована сума (без утримання податків) в розмірі 7260,55 грн. До вказаної суми також входить одноразова допомога при звільненні(6728,75 грн). Таким чином сума нарахованого позивачу доходу за липень 2017 року (без утримання податків) без урахування одноразової допомоги становить 531,80 грн (7260,55 - 6728,75). Для нарахування компенсації з вказаної суми слід відрахувати обов`язкові платежі та податки, а саме податок з доходів 18% та військовий збір - 1,5%. Тобто, сума невиплаченого позивачу доходу за липень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) становить 428,10 грн= (531,80 грн- 19,5 % податку) і саме з суми в розмірі 428,10 грн повинна обчислюватися компенсація за липень 2017 року.

Враховуючи наведене, розрахунок компенсації станом на 01.07.2019 року становить:

Місяць, рік не виплаченого доходуСума нарахованого доходу (грн.)ПДФО (грн.) 18%Військовий збір (грн.) 1,5%.Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) (грн.)Коефіцієнт приросту споживчих цінСума компенсації (грн.)
березень 2017 року5070,93 4032,32 1.244 за період з 01.04.2017 по 01.07.2019 року983,89
квітень 2017 року3270,91 2600,97 1.233 за період з 01.05.2017 по 01.07.2019 року606,03
травень 20173655,72 2906,97 1,217 за період з 01.06.2017 по 01.07.2019 року630,81
червень 20178685,68 6906,70 1,198 за період з 01.07.2017 по 01.07.2019 року1367,53
липень 2017531,80 (7260,55 - 6728,75) 428,101,196 за період з 17.07.2017 по 01.07.2019 року83,91
всього 3672,17

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме:

в частині стягнення нарахованої заборгованості по заробітній платі за березень-липень 2019 року в сумі 27943,79 грн

в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати - в сумі 3672,17 грн.

Зазначені суми підлягають виплаті позивачу за вирахуванням з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1921,00 грн.

Таким чином, при зверненні до суду позивач повинен був сплатити судовий збір в розмір 768,40 грн, але позивач звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позов них вимог, а саме (93,32%) у сумі 717,07 грн, оскільки вимоги позивача задоволені частково(ціна позову - 33879,34 грн, задоволено 31615,96 грн).

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 273,352,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень-липень 2017 року в загальному розмірі 27943,79 грн (двадцять сім тисяч дев`ятсот сорок три гривні 79 коп) та компенсацію втрати частини грошових доходів у розмірі 3672,17 грн (три тисячи шістсот сімдесят дві гривні 17 коп), а всього 31615,96 грн (тридцять одну тисячу шістсот п`ятнадцять гривень 96 коп).

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу у розмірі 31615,96 грн утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 717,07 грн (сімсот сімнадцять гривень 07 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Сигнаївка Шполянського району Черкаської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» місцезнаходження за адресою: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, .

Вступна та резолютивна частини рішення проголошенні 16 березня 2020 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 23 березня 2020 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

16.03.2020