Справа № 295/1186/20
УХВАЛА

Іменем України

"19" березня 2020 р. м. Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до судді Богунського районного суду м. Житомира Семенцової Людмили Миколаївни про порушення конституційних прав на справедливий суд та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Корольовського районного суду м.Житомира в порядку цивільного судочинства із позовом до судді Богунського районного суду м. Житомира Семенцової Людмили Миколаївни, в якому просить стягнути з судді Богунського районного суду м. Житомира Семенцової Людмили Миколаївни на її користь кошти в сумі 30000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав на справедливий суд при розгляді скарги від 24.12.2019 року.

В обґрунтування позову зазначає, що під час розгляду скарги на постанову про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № НОМЕР_1 , справа №295/18912/19, суддею Богунського районного суду м. Житомира порушені конституційні права на законний розгляд скарги від 24 грудня 2019 року, чим заподіяно моральну шкоду. Зокрема, на думку позивачки порушеннями є службова недбалість судді, зловживання службовим становищем, зловживання владою при розгляді її справи, які зокрема полягають у відмові встановити прокурора, який здійснює повноваження у кримінальному провадженні, незаконна зміна прокурора, позбавлення права на отримання доказів, продовження судового засідання після заявленого відводу, незаконний виклад висновку в журналі судового засідання, приховування процесуальних дій прокуратури та ін.

На підставі розпорядження голови Богунського районного суду міста Житомира позовну заяву ОСОБА_1 було передано до Житомирського апеляційного суду для визначення підсудності відповідно до ст. 26, 31 ЦПК України, оскільки відповідачем по справі є суддя Богунського районного суду м. Житомира.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 14.02.2020 року було визначено підсудність цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до судді Богунського районного суду м. Житомира Семенцової Людмили Миколаївни про порушення конституційних прав на справедливий суд та відшкодування моральної шкоди - Корольовському районному суду м. Житомира.

За результатами роботи Автоматизованої системою документообігу суду «Д3» справу було передано у провадження судді Корольовського районного суду м. Житомира Адамовича О. ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 21.02.2020 відкрито провадження у вказаній справі та призначено судове засідання.

В судовому засідання позивачка позовні вимог підтримала та просила задовольнити.

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Семенцова Л.М. надала до суду клопотання, в якому просила закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суддя, з урахуванням суб`єктивного складу сторін, підстав та предмету позову, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною п`ятою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Позивачка в позовній заяві не вказує норми матеріального права, які регулюють відшкодування шкоди, і які на її думку були порушенні відповідачем.

Разом з тим, в позовній заяві позивачка вказує, що до її вимог підлягає застосуванню положення п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір", які визначають, що судовий збір не сплачується за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Згідно ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 та п.1 ч.1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту позовної заяви, а також з доданих но неї матеріалів вбачається, що позивачка просить стягнути з судді моральну шкоду завдану в результаті розгляду справи №295/18912/19.

Таким чином, ОСОБА_1 просить стягнути моральну шкоду завдану їй в результаті прийнятого судового рішення (ухвали) суддею, який уповноважений державою реалізовувати судову владу шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур.

Згідно ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 126 Конституції України закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" 1402-VIII суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

За частиною першою статті 13 зазначеного Закону України "Про судоустрій" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Як вбачається, при вирішенні поданого ОСОБА_1 позову підлягають оцінці дії судді на предмет їх відповідності нормам процесуального закону

Однак законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.

У Висновку N 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).

За таких обставин належним відповідачем у цих спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі №6-3139цс16, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2018 року у справі №61-1091св17, а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 08 травня 2018 року у справі №14-90цс18, від 21 листопада 2018 року у справі №14-399 цс18 та від 27 березня 2019 року у справі №711/2652/17.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що справа щодо оскарження дій осіб уповноважених державою на виконання відповідних функцій, а також прийнятих у зв`язку з цим рішень, у поєднанні з вимогою про стягнення завданої такими рішеннями (діями) шкоди, має ознаки публічно-правового спору та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з предмету позову та суб`єктивного складу сторін, суд дійшов до висновку про наявність підстав для закриття провадженні у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до судді Богунського районного суду м. Житомира Семенцової Людмили Миколаївни про порушення конституційних прав на справедливий суд та відшкодування моральної шкоди, оскільки заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, позивач не позбавлений можливості відновлення свого порушеного права шляхом оскарження відповідного судового рішення у встановленому законом порядку, а не шляхом звернення до суду з позовом.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 19, 183, 189, 200, 255, 258, 260, 261, 263, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до судді Богунського районного суду м. Житомира Семенцової Людмили Миколаївни про порушення конституційних прав на справедливий суд та відшкодування моральної шкоди.

Роз`яснити, що справа, яка має ознаки публічно-правового спору підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання безпосередньо до Житомирського апеляційного суду апеляційної скарги.

В разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Корольовський районний суд міста Житомира.

Суддя О. Й. Адамович