КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/7010/19
Провадження № 2/552/316/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2020 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтави в складі: судді Миронець О.К., за участі секретаря судового засідання Рибальченка О.П., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду міста Полтави в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва, третя особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва. Свій позов обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування він набув у власність 3/25 частини житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , відповідачу належить 1/10 частина житлового будинку з надвірними будівлями на підставі договору купівлі продажу від 12.07.1991 року. Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 1463 кв.м. Згідно технічного паспорту будинку, зазначено, що на земельній ділянці на якій розташований будинок є самочинно збудований сарай «Ж». Через те, що відповідач перешкоджає йому користуватися земельною ділянкою, на якій розташовані господарські будівлі та частина будинку просив зобов`язати ОСОБА_3 знести за свій рахунок самочинно побудований сарай, який позначений в технічному паспорті під літерою «Ж», який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив та просила відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач не є власником даної земельної ділянки, а отже не має права звертатись з даним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та просив суд його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила суд відмовити в його задоволенні з підстав зазначених у відзиві.

Треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Ухвалою судді від 08.01.2010 року по справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Суд заслухавши сторони та дослідивши докази по справі встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 12.09.2017 року ОСОБА_1 набув у власність 3/25 частки житлового будинку з господарськими спорудами , що за адресою АДРЕСА_1 . У його власність перейшло: житловий будинок А-1: кухня 1-1 пл. 5,4 кв.м., кладова 1-2 пл. 1,6 кв.м., кімната 1-3 пл. пл.. 8,5 кв.м., кімната 1-4 пл. 18,0 кв.м., тамбур І пл. 4,2 кв.м., коридор 1-5 пл. 1,8 кв.м., частина підвалу літ. А2-1, а9, 1/6 частина сараю літ. Д, в загальному користуванні: вбиральня літ. Е, огорожа №1, що складає 3/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями.

Згідно договору від 12.07.1991 року ОСОБА_3 придбала у власність 1/10 частину житлового будинку з частиною надвірних споруд, а в цілому складається з житлового будинку літ. А-1 жилою площею 205,1 кв.м., гаражів «Б», «В», «Г», сараю «Д», огорожі «№1», що за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до п.1,2 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30 березня 2012 року передбачено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК України.

Відповідно ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Позивачем не надано доказів, що свідчать про наявність у нього відповідних прав на земельну ділянку, на якій на його думку здіснено самочинне будівництво. Крім того, позивач не довів того, що діями відповідача йому завдані перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Таким чином, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 30 денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , проживає АДРЕСА_1 .

Третя особа ОСОБА_4 , проживає АДРЕСА_1 .

Третя особа ОСОБА_5 , проживає АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.03.2020 року.

Суддя Миронець О.К.