№ провадження 2/495/1227/2020
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

17 березня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

Справа № 495/10722/19,

позивача - особисто ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород - Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради Одеської області про встановлення факту сумісного проживання та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

11 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради Одеської області, про встановлення факту сумісного проживання та визнання права власності на спадкове майно, просить суд: встановити факт спільного проживання разом з його бабусею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на момент відкриття спадщини; визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом, право власності на 39/1000 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 41,19 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., що складається в цілому з літ «А» - житловий будинок, літ «Б», «В», «Г», «Д» - сараїв, літ «Є» - гаражу, літ «Ж» - гаражу, літ «З» - гаражу, літ «К» - гаражу, літ «Л» - сараю, літ «М» - сараю, літ. «Н» - гаражу, літ. "О" - гаражу.

Так, свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся - спадкодавець ОСОБА_2 ..

Після смерті бабусі відкрилася спадщина у вигляді 39/1000 частин домоволодіння, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя 22.03.1994 року спадкодавець склала заповіт, відповідно до якого належні їй на праві особистої власності 39/1000 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 заповідала йому.

Інші спадкодавці до майна бабусі померли, зокрема його мати та чоловік бабусі.

Маючи намір прийняти спадщину після померлої бабусі, він звернувся до нотаріальної контори стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак йому було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском строку на звернення до нотаріуса.

Разом з тим, вказує, що фактично прийняв спадщину після смерті бабусі, оскільки до дня смерті мешкав разом з нею та вів спільне господарство.

За таких обставин, вважає, що існують усі правові підстави для задоволення його позовних вимог, з приводу чого він і звернувся до суду з даним позовом.

16 грудня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по справі було відкрито загальне позовне провадження та вона призначена до підготовчого судового розгляду на 16 січня 2020 рік о 09.10 годину.

24 січня 2020 року представник відповідача надав відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого вказав, що Білгород-Дністровська міська рада повістю не погоджується із заявленими вимогами.

Так, зазначає, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Звернув увагу суду, що згідно копії технічного паспорту, складеного 15.12.1993 року гараж літ. «О» є самочинно побудованим, а отже у порядку спадкування до спадкоємців переходить лише право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва.

Тому, згідно долучених до позову копії документів, спадщиною є майно, яке належало спадкодавцю на праві спільної сумісної власності - 39/1000 частин домоволодіння, і включення гаражу літ. «О» до складу спадкового майна призведе до зміни частки у спільній власності.

07 лютого 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків.

07 лютого 2020 року підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті.

Позивач в судовому засідання свої позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте мотиви своєї незгоди з позовом виклав у письмовому відзиві від 24.01.2020 року.

Зі згоди позивача, суд розглядає справу за відсутність представника відповідача, згідно наданого відзиву на позовні вимоги.

Вислухавши позивача, допитавши в якості свідка ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії Свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1994 року, ОСОБА_2 належить на праві власності 39/1000 частин житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією технічного паспорту.

Позивач ОСОБА_1 є онуком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що підтверджується його свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , свідоцтвом про розірвання шлюбу його батьків серії НОМЕР_3 , а також копією свідоцтва про народження його матері серії НОМЕР_4 .

Згідно довідки № 416 від 29.11.2019 року, складеної КП «ЖЕО №1», громадянка ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до довідки № 89, складеної 06.12.2019 року КП «ЖЕО №1», ОСОБА_1 не зареєстрований, проте проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з бабусею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає по теперішній час.

Факт проживання ОСОБА_1 та ведення спільного господарства з бабусею ОСОБА_2 на день її смерті за вказаною адресою підтверджують свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про що вказано у акті КП «ЖЕО №1» від 06.12.2019 року.

Крім того, допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_3 , пояснила, що позивач по справі є її сусідом, вона проживає у вказаному будинку з 1975 року.

Позивач постійно проживав у цій квартирі разом зі своєю матір`ю, яка померла та бабусею та в теперішній час продовжує проживати у вказаній квартирі.

Такими чином, на підставі вищенаведених доказів, в судовому засіданні достовірно встановлений факт спільного проживання ОСОБА_1 разом з бабусею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на момент відкриття спадщини, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Матеріалами справи встановлено, що за життя ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1-916, відповідно до якого належні їй на праві власності 39/1000 частин домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , вона заповідала ОСОБА_1 .

Інших спадкоємців до майна померлої судом не виявлено.

Донька ОСОБА_2 та мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловік спадкодавці та дід позивача помер ще ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач бажає прийняти спадщину після померлої бабусі, звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Макогончук Н.В. стосовно оформлення своїх спадкових прав, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено листом № 339/01-16 від 29.11.2019 року у зв`язку із пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті /ст. 1233 ЦК України/.

У відповідності до ч.1,2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до ч.1 ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Коментована стаття вищенаведеної норми чинного законодавства надає роз`яснення, що у п`яту чергу спадкують наступні родичі спадкодавця: онуки (другий ступінь споріднення); правнуки, прабаба, прадід, племінники (третій ступінь споріднення); двоюрідні брати та сестри, двоюрідні онуки; двоюрідні діди та бабки, двоюрідні брати та сестри (четвертий ступінь споріднення); двоюрідні правнуки, двоюрідні прадіди та прабабки, двоюрідні племінники, двоюрідні дядьки та тітки, троюрідні брати та сестри (п`ятий ступінь споріднення); троюрідні правнуки, троюрідні прадіди та прабабки, троюрідні племінники, троюрідні дядьки та тітки, чотириюрідні брати та сестри (шостий ступінь споріднення).

Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України).

Враховуючи усе вищевикладене, а саме те, що позивач є спадкоємцем за заповітом до майна померлої ОСОБА_2 , який фактично прийняв спадщину після смерті своєї бабусі, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлений факт спільного проживання позивача разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини, прийнявши до уваги також те, що інших спадкоємців судом не виявлено, іншого способу, окрім як в судовому порядку, захистити права позивача не надається можливим, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за позивачем права власності на 39/1000 частин домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Суд погоджується з ствердженнями відповідача про неможливість визнання за позивачем права власності на усі госпбудівлі, зокрема гараж літ «О».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Оскільки, у технічному паспорті на жилий будинок індивідуального жилищного фонду за адресою: АДРЕСА_1 наявна відмітка про самочинне будівництво гаражу літ «О», позивачем не надано відповідних документів про набуття права власності на даний гараж спадкодавцем, чи набуття нею права власності на земельну ділянку під цим гаражем, тому у розумінні ч. 2 ст. 376 ЦК України ОСОБА_2 не набула права власності на даний гараж, тому він не входить до складу спадкового майна.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З урахуванням усього вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині встановлення факту спільного проживання разом з спадкодавцем, та визнання за позивачем права власності на 39/1000 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 41,19 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., 1- коридору; 2- санвузла; 3- кухні; 4 - житлової; 5 - житлової, що складається в цілому з літ. "А" - житловий будинок; літ «Б», «В», «Г», «Д» - сараїв, літ «Є» - гаражу, літ «Ж» - гаражу, літ «З» - гаражу, літ «К» - гаражу, літ «Л» - сараю, літ «М» - сараю, літ. «Н» - гаражу

В задоволенні частини позовних вимог ОСОБА_1 , а саме у визнанні права власності на гараж літ. "О" суд вважає за необхідне відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376,1264,1265, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради Одеської області про встановлення факту сумісного проживання та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 разом з його бабусею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на момент відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом, право власності на 39/1000 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 41,19 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., 1- коридору; 2- санвузла; 3 - кухні; 4- житлової; 5 - житлової, що складається в цілому з літ «А» - житловий будинок, літ «Б», «В», «Г», «Д» - сараїв, літ «Є» - гаражу, літ «Ж» - гаражу, літ «З» - гаражу, літ «К» - гаражу, літ «Л» - сараю, літ «М» - сараю, літ. «Н» - гаражу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_5 , ІПН: НОМЕР_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради Одеської області, місцезнаходження: 67700, Одеська область, м. Білгород - Дністровський, вул. Михайлівська, 56.

Повний текст рішення складений 23 березня 2020 року.

Суддя: