Номер провадження №2/243/737/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Дюміної Н.О.,

при секретарі - Ревва Е.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Слов`янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2019 року до суду Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Позивач мотивує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла прабабуся позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з реєстру актів цивільного стану від 15.01.2019 року №4. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.10.2019 року видане виконкомом Миколаївської міської ради серія НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_4 син та онук відповідно ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.02.2019 року видане виконкомом Миколаївської міської ради серія НОМЕР_2 .

Після смерті батька позивач своєчасно у шестимісячний термін, прийняла спадщину шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Слов`янського районного нотаріального округу Зубкової А.О., яка відповідно завела спадкову справу №36/219, батько позивача також своєчасно прийняв спадщину фактично проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_5 на дату її смерті за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками виконкому Миколаївської міської ради №4007/03-10-14-1від 25.09.2018 року, №08-12/1400 від 17.09.2018 року, №322/03-10-14-1 від 21.01.2019 року, №3954/03-10-14-1/від 13.09.2018 року, №1074/03-10-14-1 від 04.03.2019 року.

Згідно довідки виконкому Миколаївської міської ради від 10.12.2019 року №5756/03-10-14-1 на дату смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею ніхто не був зареєстрований.

Згідно засвідченої копії погосподарської книги особовий рахунок № НОМЕР_6 на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оформили спадкові права після померлої ОСОБА_6 та отримали свідоцтво про право на спадщину реєстровий №737 від 19.04.1995 року. На жаль примірник вказаного свідоцтва у Позивача відсутній, отримати дублікат свідоцтва про право на спадщину, інформацію щодо спадкової справи, неможливо внаслідок того, що вказані документи були передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву який розташовано на непідконтрольній Державі Україна території в м.Донецьк, вказаний факт підтверджується листом Державного нотаріуса Другої Слов`янської ДНК від 16.01.2019 року №33/02-17.

На час відкриття спадщини після померлого батька який прийняв спадщину після померлої матері, бабусі Позивача, Позивач є єдиним спадкоємцем після померлих, що підтверджується матеріалами спадкових справ № які заведені приватного нотаріуса Словрайнотокругу Зубкової А.О., довідкою виконкому Миколаївської міської ради від 05.03.2019 року, №1112/03-10-14-1, інформдовідкою із спадкового реєстру від 12.03.2019 року №55429752.

Спадщину Позивач прийняла за законом своєчасно і є єдиним спадкоємцем на все рухоме та нерухоме майно.

Після батька, бабусі, прабабусі відкрилась спадщина на рухоме та нерухоме майно, у тому числі: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 07.03.1989 року, видане виконкомом Слов`янської районної ради народних депутатів, що підтверджується довідкою КП «БТІ» від 11.10.2019 року №2985-3/0.45/01, 25.11.2019 року №3481-18/0.45/01.

Житловий будинок було побудовано спадкодавцем до 05.08.1992 року, право власності в КП «БТІ» батько та бабуся позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстровий №737 від 19.04.1995 року, не зареєстрували, тому в КП «БТІ» відсутня інформація щодо заначеного правовстановлюючого документу, а право власності досі зареєстровано за прабабусею ОСОБА_7 .

Земельна ділянка під житловим будинком не приватизована, що підтверджується довідкою Держгеокадастру від 28.09.2018 року №1284/116-18.

На житловий будинок позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.09.2019 року №1082/02-14 приватного нотаріуса Словрайнотокругу Зубкової А.О., у зв`язку з відсутністю оригіналу належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документу, тому вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав стосовно визнання права власності в порядку спадкування за законом на вищенаведений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

01.11.2019 року КП «БТІ» виготовлено технічний паспорт на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами який побудовано до 05.08.1992 року, тому вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на підставі технічного паспорту вважається введеним до експлуатації, самочинно збудовані будівлі та споруди відсутні.

За життя спадкодавці не встигли, відповідно до діючого законодавства, зареєструвати своє право власності на вищезазначене нерухоме майно в КП «БТІ», але житловий будинок було зареєстровано у погосподарській книзі запис №588, що відповідало ст.227 ЦК УРСР (редакція 1963 року).

Складність у оформленні спадкових прав полягає у тому, що звернувшись до нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавців.

З огляду на викладене просить суд визнати право приватної власності в порядку спадкування за законом після померлих ІНФОРМАЦІЯ_2 бабусі позивача - ОСОБА_3 та батька позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_4 за ОСОБА_1 податковий номер: НОМЕР_4 на житловий будинок літ. «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 46.6 кв.м., житловою площею - 20.7 кв.м., з господарським будівлями та спорудами: літня кухня літ.Б, гараж літ.В, альтанка літ.Г, погріб літ.Д вбиральня літ.Е, душ Ж, навіс літ.З, колодязь №1, огорожа №2.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надіслала на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити за їх відсутністю, позив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити без їх участі, не заперечував проти задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 , вбачається, що його батьками були ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 16). Вищевказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 9 від 23 жовтня 2019 року (а.с.22).

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №2 від 16 вересня 2019 року, вбачається, що 15 серпня 1964 року було складено актовий запис № 47 про реєстрацію шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , прізвище ОСОБА_10 змінено на « ОСОБА_12 » (а.с. 19).

З витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № від 23.10.2019 р. вбачається, що 15 серпня 1964 року Виконкомом Миколаївської міської ради м. Слов`янська донецької області було складено актовий запис № 47 про реєстрацію шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , прізвище ОСОБА_10 змінено на « ОСОБА_12 » (а.с. 20).

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №2 від 16 вересня 2019 року, вбачається, що 27 грудня 1948 року було складено актовий запис № 20про реєстрацію шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , прізвище ОСОБА_13 змінено на « ОСОБА_14 » (а.с. 21).

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №4 від 15 січня 2019 року, вбачається, що 14 листопада 1992 року було складено актовий запис № 34 про смерть ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_15 (а.с. 23).

Відповідно до свідоцтва про смерть виданого повторно серії НОМЕР_1 від 23 жовтня 2019 року, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про смерть виданого повторно серії НОМЕР_2 від 13 лютого 2019 року, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.13).

Право власності ОСОБА_6 на житловий будинок АДРЕСА_1 району підтверджується свідоцтвом про право власності від 07 березня 1989 року виданого Виконкомом Слов`янської районної ради народних депутатів (а.с. 24).

Відповідно до довідки КП «БТІ» №3481-18/0.45/01 від 25 листопада 2019 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 07 березня 1989 року виданого Виконкомом Слов`янської районної ради народних депутатів (а.с. 37).

Згідно довідки виконкому Миколаївської міської ради від 10.12.2019 року №5756/03-10-14-1 на дату смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею ніхто не був зареєстрований (а.с.27).

Згідно засвідченої копії погосподарської книги особовий рахунок № НОМЕР_6 на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оформили спадкові права після померлої ОСОБА_6 та отримали свідоцтво про право на спадщину реєстровий №737 від 19.04.1995 року (а.с. 25-26).

Листом Державного нотаріуса Другої Слов`янської ДНК від 16.01.2019 року №33/02-17 встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_16 заяви про прийняття спадщини не надходили і спадкова справа не заводилася. Надати інформацію про наявність спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_15 немає можливості, в зв`язку з тим, що всю документацію по 1999 рік включно передано до Донецького обласного державного нотаріального архіву (а.с. 18).

Відповідно до Інформаційного листа ВССУ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.3.1 при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутаті; трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежать від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарськ книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється і Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985- 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічно інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Рік побудови будинку до 1992 року, про що свідчить копія Технічного паспорту (а.с. 39-41), що відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівельні споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19 березня 2013 №95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Крім того, п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України 24 травня 2001 № 127, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001р.за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. Отже, вищезазначений спадковий житловий будинок не можна віднести до категорії самочинних.

За життя спадкодавці не встигли, відповідно до діючого законодавства, зареєструвати своє право власності на вищезазначене нерухоме майно в КП «БТІ», але житловий будинок було зареєстровано у погосподарській книзі запис № НОМЕР_6, що відповідало ст.227 ЦК УРСР (редакція 1963 року).

Постановою приватного нотаріуса Слов`янського районного нотаріального округу Зубковою А.О., про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 вересня 2019 року № 1082/02-14, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належав ОСОБА_15 , бабусі померлого, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем якої була донька, ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, спадкоємцем якої був сина, ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, оскільки спадкоємцем не надані відомості та документи, необхідні для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, неможливо встановити родинні відноси спадкоємців та спадкодавців, неможливо встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_15 та вчинення такої дії суперечить законодавству України (а.с. 42-43).

Згідно з п. 4.15 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 (зі змінами та доповненнями), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все належне йому майно, у тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належав померлій та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за №737 від 19.04.1995 року, як було встановлено раніше.

На день смерті із померлою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , проживав її син - ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою виданою Рай-Олександрівським старостинським округом виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 4097/03-10-14-1 від 25 вересня 2018 року (а.с. 28) та довідкою реєстрації місця проживання особи виданої виконавчим комітетом миколаївської міської ради № 08.12/1400 від 17.09.2018 року (а.с.29).

Відповідно до довідки Другої Слов`янської державної нотаріальної контори № 33/02-17 від 16 січня 2019 року, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини не надходили і спадкова справа не заводилася (а.с. 18).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Частинами 1,2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно з ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів у своїй сукупності дозволяє суду дійти висновку, що спадкодавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за життя належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Як встановлено у судовому засіданні і видно із матеріалів справи, після смерті матері ОСОБА_4 прийняв спадщину, однак у встановленому законом порядку своє право на вказане спадкове майно не зареєстрував і помер. Позивачка, як єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , прийняла спадщину, однак є позбавленою можливості оформити право власності на належне їй спадкове майно відповідно вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на вказане майно за спадкодавцем ОСОБА_4 не проведена, а останній помер.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1)якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2)у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 звернулась до державного нотаріуса з метою оформлення спадщини. Однак, за відсутності умов для одержання в приватного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16,25,328, 373, 374, 392, 1216- 1218, 1220, 1221, 1222, 1223,ч.1ст.1225, ч.3 ст.1268, ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, 259, 263 - 265, 273, ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_4 право власності в порядку спадкування після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 на житловий будинок літ. «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 46.6 кв.м., житловою площею - 20.7 кв.м., з господарським будівлями та спорудами: літня кухня літ.Б, гараж літ.В, альтанка літ.Г, погріб літ.Д вбиральня літ.Е, душ Ж, навіс літ.З, колодязь №1, огорожа №2.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Н.О.Дюміна