Справа №490/5934/19 Головуюча першої інстанції: Гуденко О.А.
Провадження №22-ц/812/14/20 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І. 14
Категорія - 05
П О С Т А Н О В А
Іменем України

2020 року, березня місяця, 13 дня м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого: Галущенка О.І.
суддів: Лисенка П.П.
із секретарем: Гавор В.Б.
з участю:
позивача - ОСОБА_1
відповідача - ОСОБА_2
позивача - ОСОБА_3
відповідача - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.02.2019 року, ухвалене суддею Гуденко О.О. в приміщенні того ж суду у справі за
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна в натурі,
19.07. 2018 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна в натурі.
Позивач зазначав, що він є співвласником 1/2 частки приміщення АДРЕСА_1 .
Відповідачу належить інша Ѕ частка цього ж приміщення. Частка нежитлового приміщення не виділена в натурі, що завдає незручності стосовно розпорядження майном.
Спірний об`єкт нерухомого майна є нежитловим об`єктом комерційно-торгівельного призначення та має у своєму складі приміщення адміністративного призначення та торгівельні зали з виходом на центральну торгову вулицю міста-вул. Соборна.
За заявою позивача експертом проведена судова будівельно-технічна експертиза, згідно з висновком якої від 06.07.2018р. № 125-040 існують два варіанти реального поділу спірного приміщення з урахуванням побажань співвласників.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.02.2019 р. позов задоволено.
Здійснено реальний поділ нежитлового приміщення магазину № 4 за першим варіантом судової будівельно-технічної експертизи.
За цим варіантом позивачу виділено в натурі 63/100 часток магазину, які складаються з частини приміщення 17-4 торгівельна зала, площею 46,03 кв.м.; 17-7 коридору площею 13,0 кв.м.; приміщення 17-8 санвузла площею 2.5 кв.м.; приміщення 17-9 коридору площею 12,0 кв.м.; приміщення 17-10 кабінету, площею 12,1 кв.м.; приміщення 17-11 санвузла, площею 2,5 кв.м.; приміщення 17-12 кабінету, площею 9 кв.м.; приміщення 17-12 кабінету, площею 11,5 кв.м.; приміщення 17-13 коридору, площею 10,3 кв. м.; приміщення 17-14 кабінету, площею 14,5 кв.м.
Виділено відповідачу в натурі 37/100 часток у нежитловому приміщенні магазину № НОМЕР_1 , які складаються з частини приміщення № 17-4 торгівельної зали, площею 32.67 кв.м.; приміщення 17-5 складу, площею 4,9 кв.м.; приміщення 17-6 торгівельної зали, площею 39,6 кв.м.
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитлові приміщення № НОМЕР_2 приміщення магазину № НОМЕР_1 , яке знаходиться на АДРЕСА_2 .
Цим рішенням ухвалено також про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 106 441 грн. в якості компенсації за зменшення ідеальної частки, а також розподілено судові витрати.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.05.2019 р. рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалено про відмову реальному поділі спірного приміщення.
Останнім судовим рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 р. постанова Миколаївського апеляційного суду від 16.05.2019 р. скасована, а справа направлена на новий апеляційний розгляд до того ж апеляційного суду.
В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (розгляд судом незаявлених вимог) та неправильне застосування норм матеріального права, а саме неможливість виділення нерухомого майна, яка за розміром відповідала б розміру частки співвласників у праві власності, відсутність його згоди на отримання грошової компенсації його частки в спільній частковій власності, необ`єктивне визначення вказаної компенсації, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову .
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Підчас нового апеляційного перегляду за клопотанням позивача ухвалою від 30.09.2019 року призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу, яка проведена експертом Незалежного інституту судових експертиз.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Задовольняючи позов та обираючи перший варіант реального поділу нежитлового приміщення, викладений у висновку № 125-040 від 6 липня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що цей варіант забезпечує такий поділ, що є спільною частковою власністю, коли кожному із співвласників може бути виділено відокремлену (ізольовану) частину спірних приміщень із самостійним виходом, що на думку суду гарантує їх право власності як абсолютне і не створює у майбутньому підґрунтя для виникнення спору між сторонами. Також суд вважав, що обрання першого варіанту поділу відповідно до висновку експертизи від 6 липня 2018 року не призведе до погіршення технічного стану майна та не порушить порядку ведення господарської діяльності позивача.
При цьому суд зазначив, що згідно технічного паспорту спірні приміщення, що виділяються відповідачу мають більшу (ніж адміністративна та допоміжна) торгівельну площу два торгівельні зали з виходом на центральну вулицю міста, загальною площею 118,3 кв.м., натомість у позивача значну частку складають саме допоміжні приміщення. За такого на думку суду, цей варіант передбачає приблизно рівнозначну частину основної площі у обох співвласників, до того ж оптимізується виділення у власність позивача найбільш можливої із запропонованих варіантів площі торгівельного залу, що є основним комерційним призначенням вказаного об`єкту.
Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.
Так, згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Так, поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
З аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
За змістом цих норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».
Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18 червня 2007 року № 55.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач є співвласниками по 1/2 частки нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , що складається з нежитлових приміщень загальною площею 213, 2 кв. м. на першому та другому поверхах житлового будинку літ. А-6.
Спірний об`єкт нерухомого майна є нежитловим об`єктом торгівельного призначення відповідно до обов`язкового додатку «А» ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі та має у своєму складі торговельні зали з виходом на центральну торгову вулицю міста - вулицю Соборну, а також приміщення адміністративного призначення.
Позивач і відповідач мають статус фізичної особи-підприємця та мають право на зайняття оптовою торгівлею годинниками та ювелірними виробами, іншими видами роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, роздрібною торгівлею годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах, роздрібною торгівлею уживаними товарами в магазинах, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Відповідно до висновку № 9452 повторної судової будівельно-технічної експертизи від 23.01.2020 року, проведеної за ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30.09.2019 року експертом Незалежного інституту судових експертиз, існують шість варіантів поділу спірного майна в натурі з відхиленням від розміру ідеальних часток у спільній частковій власності.
При цьому експертом зроблено категоричний висновок про те, що відсутня технічна можливість поділу спірного об`єкта нерухомості з дотриманням рівності ідеальних часток співвласників та з врахуванням цільового призначення об`єкта та дотриманням вимог нормативних документів, якими врегульовано будівництво у містах України.
Таким чином, на думку колегії суддів, поділ в натурі спірного нежитлового приміщення має здійснюватися з обранням такого варіанту, який передбачає якомога менший відступ від розміру ідеальних часток; незначний розмір грошової компенсації; незначну вартість та обсяг робіт з перепланування; забезпечує цільове призначення приміщення, як торгівельного об`єкта та не завдає неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Четвертий варіант поділу передбачає найменший відступ від розміру ідеальних часток, але в той же час, вимагає проведення дороговартісних робіт з улаштування у внутрішньому дворі сходового маршу безпосередньо до другого поверху будинку.
Крім того, цей варіант передбачає погодження будівництва з мешканцями будинку, які є користувачами спільної земельної ділянки.
При цьому, з наданого позивачем листа-погодження та скріншотів місцевого інтернет-видання ( т.3 а.с.-118-122) видно, що більшість землекористувачів заперечують проти улаштування сходів, оскільки це порушує їх права та загрожує їх особистій безпеці та схоронності майна.
Перший, другий третій та п`ятий варіанти поділу передбачають значні відступи від розміру ідеальної частки співвласників та потребують від іншого співвласника сплати значної грошової компенсації.
Такими ж недоліками обтяжені і варіанти поділу, передбачені первісною будівельно-технічною експертизою.
Шостий варіант поділу в значній мірі позбавлений недоліків усіх інших варіантів.
Так, він передбачає відступ від ідеальної частки по площі лише на 9,35 кв. м.
Цей варіант забезпечує реальний поділ спірного нежитлового приміщення на два відокремлених приміщення з поділом основної торгівельної зали (літ.-4) на дві рівних частини, ізольованих одна від одної та передбачає технічну і будівельну можливість улаштування підсобних приміщень для електропостачання опалення, водопостачання та водовідведення. На такий варіант поділу погодилися в судовому засіданні і сторони.
При цьому ОСОБА_1 просив про виділення йому приміщень як співвласнику АДРЕСА_2 та відмовився від врахування висновків експертного дослідження, проведеного на його особисте замовлення, щодо рекомендованої лінії розмежування основної торгівельної зали.
ОСОБА_2 погодився на виділення йому приміщень як власнику № 1.
Сторони також погодилися на проведення робіт з перепланування за власний кошт у рівних частках.
Цей варіант поділу забезпечений коштами, внесеними на депозитний рахунок позивачем.
Оскільки поділ, проведений судом першої інстанції не відповідає наведеним вимогам закону та не узгоджується з дійсними обставинами справи, то його рішення підлягає скасуванню, відповідно до приписів ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково та поділ спірного нежитлового приміщення згідно з шостим варіантом висновку № 9452 повторної судової будівельно-технічної експертизи від 23.01.2020 року.
За цим варіантом у власність позивача слід передати 52/100 часток цього нежитлового приміщення, які складаються з Ѕ частини торгівельної зали ( літ. 1-4 Ѕ) площею 39,35 кв. м. вартістю 922.638 грн.; коридору (літ.7) площею 13 кв.м. вартістю 304. 810 грн.; санвузла (літ. 8) площею 2,5 кв. м. вартістю 58.617 грн.; коридору (літ. 9) площею 12 кв. м. вартістю 208. 258 грн.; санвузла (літ. 11) площею 2,5 кв. м. вартістю 43.387 грн.; кабінету ( літ. 12) площею 9 кв.м. вартістю 156.193 грн.; кабінету (літ. 12.1) площею 11,5 кв. м. вартістю 199580 грн.; коридору (літ. 13) площею 10,3 кв.м. вартістю 178.754 грн.; кабінету (літ.14) площею 14,5 кв.м. вартістю 251.644 грн.
У власність ОСОБА_2 слід передати 48/100 часток цього нежитлового приміщення, які складаються з Ѕ частини торгівельної зали ( літ. 1-4 Ѕ) площею 39,35 кв. м. вартістю 922.638 грн.; складу (комори) (літ.5) площею 4,9 кв. м. вартістю 114.890 грн.; торгівельної зали ( літ.6) площею 39,6 кв. м. вартістю 928.499 грн.; кабінету ( літ.10) площею 12,1 кв. м. вартістю 209.993 грн.
Відповідно до правил ст. 364 ЦК України має бути припинене право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитлові приміщення АДРЕСА_3 приміщення магазину АДРЕСА_4 , яке знаходиться АДРЕСА_2 .
Зобов`язати співвласників за власний кошт влаштувати глуху перегородку з штукатуренням з обох сторін в торгівельній залі (літ.4) вартістю робіт 8620 грн. з віднесенням на кошт кожного по 4310 грн.; демонтувати дверні блоки між приміщенням коридору ( літ. 9) площею 12,0 кв. м. та кабінету ( літ.10) площею 12,1 кв. м. вартістю робіт 1435 грн. з віднесенням на кошт кожного по 717 грн.50 коп.; демонтувати віконний блок з тильного фасаду в приміщенні кабінету (літ.10) площею 12.1 кв. м з подальшим пробиванням дверного прорізу та встановленням зовнішнього дверного блоку вартістю робіт 9340 грн. з віднесенням на кошт кожного по 4670 грн.
В судовому засіданні позивач відмовився від відшкодування витрат на судову експертизу у суді першої інстанції.
Не підлягають відшкодуванню витрати відповідача на проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи по його заяві від 26 жовтня 2018 року, (висновок № 125-101 складеного 17.12 2018 р.) оскільки вона проведена за вимогами, які сторонами не заявлялись.
Не підлягають відшкодуванню також і витрати позивача на проведення експертного дослідження від 04.03.2020 р. №7 оскільки, по-перше, він відмовився від його врахування при поділі нерухомого майна, по друге, таке дослідження проведене в односторонньому порядку без повідомлення суду та іншої сторони, воно не спростовує висновків повторної судової будівельно-технічної експертизи та не було необхідним для вирішення справи.
Не підлягають відшкодуванню також і витрати позивача на улаштування броньованих дверей, здійснене до проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи, оскільки експертом такі витрати для проведення перепланування за жодним із варіантів поділу не передбачалися, відповідних клопотань до проведення цієї експертизи позивачем не було заявлено.
В той же час, питання про такі витрати, за умови їх обґрунтованості, може вирішуватися в порядку самостійного позову.
Інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути враховані при перегляді рішення, оскільки висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів
постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.02.2019 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Здійснити поділ в натурі приміщення АДРЕСА_1 згідно з шостим варіантом повторної судової будівельно-технічної експертизи № 9452 від 23.01.2020 року.
Виділити в натурі у власність ОСОБА_2 48/100 часток цього нежитлового приміщення, які складаються з Ѕ частини торгівельної зали ( літ. 1-4 Ѕ) площею 39,35 кв. м. вартістю 922.638 грн.; складу (комори) (літ.5) площею 4,9 кв. м. вартістю 114.890 грн.; торгівельної зали ( літ.6) площею 39,6 кв. м. вартістю 928.499 грн.; кабінету ( літ.10) площею 12,1 кв. м. вартістю 209.993 грн.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитлові приміщення АДРЕСА_5 НОМЕР_2 приміщення магазину АДРЕСА_4 , яке знаходиться на АДРЕСА_2 .
Зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за власний кошт влаштувати глуху перегородку із штукатуренням з обох сторін в торгівельній залі (літ.4) вартістю робіт 8620 грн. з віднесенням на кошт кожного по 4310 грн.; демонтувати дверні блоки між приміщенням коридору ( літ. 9) площею 12,0 кв. м. та кабінету ( літ.10) площею 12,1 кв. м. вартістю робіт 1435 грн. з віднесенням на кошт кожного по 717 грн.50 коп.
Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за власний кошт демонтувати віконний блок з тильного фасаду в приміщенні кабінету (літ.10) площею 12.1 кв. м. з подальшим пробиванням дверного прорізу та встановленням зовнішнього дверного блоку вартістю робіт 9340 грн. з віднесенням на кошт кожного по 4670 грн.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття, але на протязі тридцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий: О. І. Галущенко
Судді: П.П. Лисенко

Повний текст постанови складений 18.03.2020 р.