Ухвала

12 березня 2020 року

м. Київ

справа № 757/51954/17-ц

провадження № 61-3778ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Долгова Антона Геннадійовича на ухвалу Печерського районного міста Києва від 26 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року в справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Відкрите акціонерне товариство «Кредитпромбанк», про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання в справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2010 року задоволено позов Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 листопада 2006 року № 03/1/424/06-G. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Кредитпромбанк»65 947,77 грн заборгованості за кредитним договором від 09 листопада 2006 року № 03/1/424/06-G. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаною заявою, в якій просило: здійснити заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-763/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором від 09 листопада 2006 року № 03/1/424/06-G в розмірі 65 947,77 грн, а саме первісного стягувача ВАТ «Кредитпромбанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк»; визнати причини пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2010 року у справі № 2-763/10 поважними; відновити пропущений строк пред`явлення виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2010 року по справі № 2-763/10 до виконання.

Заява ПАТ «Дельта Банк» обґрунтована тим, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2010 року у справі № 2-763/10 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2006 року № 03/1/424/06-G в розмірі 65 947,77 грн. На виконання вказаного рішення суду 11 березня 2010 року Печерський районний суд міста Києва видав виконавчий лист. Виконавчий документ було направлено на примусове виконання до органів державної виконавчої служби та 26 грудня 2014 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». 20 травня 2013 року між ним і ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (про заміну кредитора у зобов`язанні), згідно з додатком до якого право вимоги за кредитним договором від 09 листопада 2006 року № 03/1/424/06-G з усіма змінами та доповненнями, укладеними між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 , перейшло до нього. Лише у серпні 2017 року представник ВАТ «Кредитпромбанк» передав йому оригінал виконавчого листа у справі № 2-763/10. Після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві строк пред`явлення виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2010 року у справі № 2-763/10 був перерваний і зазначений виконавчий лист міг бути пред`явлений до виконання у строк до 26 грудня 2015 року, але у зв`язку з фізичною відсутністю виконавчого документа у нього як нового кредитора лист не міг бути направлений на примусове виконання. Тільки у серпні 2017 року після отримання виконавчого листа від ПАТ «Кредитпромбанк» у нього з`явилася така можливість.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони - стягувача у справі № 2-763/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором, а також поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Замінено сторону, а саме стягувача - ВАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» у справі № 2-763/10 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Кредитпромбанк». Поновлено ПАТ «Дельта Банк» строк пред`явлення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» до виконання.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Долгова А. Г. залишено без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року - без змін.

24 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 - Долгов А. Г. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Печерського районного міста Києва від 26 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як зазначено вище, у поданій до суду заяві ПАТ «Дельта Банк» просило здійснити заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-763/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 65 947,77 грн, визнати поважними причини пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа та відновити пропущений строк.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку представник ОСОБА_1 - адвокат Долгов А. Г. обґрунтував тим, що на цей час в Україні існує неоднозначна практика щодо заміни сторони стягувача, поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та стягнення за ними заборгованості. За період з 01 січня 2019 року по 21 лютого 2020 року є 32 подібні цивільні справи, які переглядалися Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, в яких були ухвалені різні за змістом судові рішення, зокрема постанови від 24 січня 2019 року у справі № 753/6732/18, від 20 березня 2019 року у справі № 2-2932/11, від 25 квітня 2019 року у справі № 2-669/11, від 22 травня 2019 року у справі № 2-4125/11-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 2-965/11. Крім того, ця справа становить значний суспільний інтерес і має для ОСОБА_1 виняткове значення.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в наведених заявником судових рішеннях встановлені обставини, які не є подібними до обставин, встановлених судами в цій справі, а тому викладені в них висновки не підлягають беззастережному застосуванню в цій справі. Крім того, в усіх зазначених судових рішеннях вимогу про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. В наведених судових рішенням, окрім заміни стягувача і поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, також була заявлена вимога видати дублікат виконавчого листа, однак в цій справі такої вимоги не заявлялося. Крім того, вирішення судами вимоги заявника про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання залежить від встановлених судами у кожній конкретній справі обставин та оцінки зібраних доказів, що не свідчить про наявність питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При цьому Верховний Суд також врахував розмір заборгованості, яка підлягає стягненню за виконавчим листом (65 947,77 грн), що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Долгова Антона Геннадійовича на ухвалу Печерського районного міста Києва від 26 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року в справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Відкрите акціонерне товариство «Кредитпромбанк», про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання в справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов