Єдиний унікальний номер № 616/151/20
Провадження № 2/616/102/20
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 березня 2020 року смт.Великий Бурлук

Великобурлуцький районний суд Харківської області в складі судді РИКОВА М.І., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, перевіривши виконання вимог ст.ст.175-177 ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, усунення перешкод у виконанні посадових обов`язків,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» в якій просить визнати недійсним п.7.4 контракту з виконуючим обов`язки генерального директора АТ «Харківобленерго» від 03.10.2018 р. № 757, поновити його на роботі на посаді виконуючого обов`язки генерального директора АТ «Харківобленерго», стягнути з АТ «Харківобленерго» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, усунути перешкоди у виконанні посадових обов`язків ОСОБА_2 на посаді виконуючого обов`язки генерального директора АТ «Харківобленерго», зазначеного у протоколі від 04.03.2020 р. № 3/2020 та стягнути витрати по сплаті судового збору.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вивчивши матеріали позовної заяви, вважаю що вона підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст.ст.175,177 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст.28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначив, що фактичним місцем його перебування є АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Великобурлуцького районного суду Харківської області. Однак, пред`являючи позов за місцем свого перебування, позивач має додати до позовної заяви докази такого тимчасового перебування.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Цією ж статтею визначено, що довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» № 207 від 02 березня 2016 року, затверджені Правила реєстрації місця проживання, які визначають процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування (далі - Правила).

Згідно із п.3 Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон) реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1 до цих Правил.

Враховуючи наведене, законодавством чітко встановлений порядок реєстрації як місця проживання, так і місця перебування фізичної особи на території України, яке вимагає обов`язкового внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують зареєстроване місце проживання чи перебування позивача на території Великобурлуцького району Харківської області відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» № 207 від 02 березня 2016 року. Цей недолік необхідно усунути.

За змістом п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

У разі недотримання цих вимог суддя постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення допущених ним недоліків.

Відповідно до ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Судом встановлено, що при подачі позовної заяви ОСОБА_2 не дотримався вищезазначених вимог, а саме: не зазначив ціни позову, оскільки ним пред`явлено позовну вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також не надав обґрунтований розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на його користь.

Згідно із п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників.

Таким чином, поняття «заробітна плата» та «середній заробіток» не є тотожними поняттями.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України в ухвалі від 18 липня 2019 року № 766/16312/16-ц, у якій зазначено, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є вимогами про стягнення заробітної плати, а отже підлягають оплаті судовим збором. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 № 307/3251/16 та від 06.11.2019 № 753/1534/18.

Окрім того, в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 369/10046/18 зазначено, що за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

З урахуванням вищевикладеного, пільг щодо сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу Законом України "Про судовий збір" не передбачено.

Відомостей того, що позивач ОСОБА_2 має інші пільги щодо сплати судового збору не надано.

Оплата судового збору за подання до суду позовної заяви здійснюється у розмірах, визначених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VIII, який набрав чинності з 1 вересня 2015 року та яким внесено зміни до Закону України «Про судовий збір», у відповідності до п.1 ч.2 ст.4 якого за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10510,00 грн.).

Таким чином, за подання до суду позовної заяви ОСОБА_2 з заявленням вимоги стягнення з відповідача АК «Харківобленерго» середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає оплаті судовий збір в розмірі 1 відсотку від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840 грн 80 к.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10 510 грн 00 к.).

У зв`язку з наведеним позивачу необхідно визначити ціну позову та відповідно до неї сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру.

Окрім того, відповідно до ч.2 ст.184 ЦПК України позивач має право в позовній заяві заявити клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, якщо такий розгляд допускається цим Кодексом.

Клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, інших клопотань, заяв у письмовій формі одночасно з поданням позову до суду позивачем подано не було (в позовній заяві не міститься).

Отже, як вбачається з матеріалів справи позивачем не дотримано вищезазначених норми ЦПК України, а тому позивачу необхідно усунути недоліки вказані в даній ухвалі.

Дані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, провадження у справі не може бути відкрито, а тому відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України її слід залишити без руху з вказаних вище підстав та надати позивачеві строк для усунення недоліків, протягом п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

В разі невиконання вимог ухвали суду, позовна заява, відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175-177, 185, 258-259, 260-261, 353 ЦПК України суддя,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, усунення перешкод у виконанні посадових обов`язків - залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали суду. У спосіб на виконання даної ухвали суду позивачу подати відповідну позовну заяву її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів через канцелярію суду, або направити засобами поштового зв`язку протягом визначеного строку.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області М.І.РИКОВ