Номер провадження: 22-ц/813/4470/20
Номер справи місцевого суду: 521/8693/17
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року у цивільній справі за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Свої позовні вимоги вмотивовує тим, що, 21.01.2015 року відповідач перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення в Малиновському районі департаменту праці та соціальної політики ОМР, як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі заяв від 21.01.2015р. та 27.08.2016р., 14.04.2016р. та згідно Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року №505 відповідачу була призначена допомога за період з 21.01.2015р. по 20.03.2015р. в розмірі 442 грн. щомісячно; з 21.03.2015р. по 20.05.2015р. у розмірі 221 грн. щомісячно; з 27.08.2015р. по 26.02.2016р. у розмірі 442 грн. щомісячно; з 14.04.2016р. по 13.10.2016р. у розмірі 442 грн. щомісячно. У своїх заявах відповідач зазначив, що не має на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Відповідно до Акту Державної фінансової інспекції в Одеській області від 19.10.2016 року № 041-11/105, згідно з даними офіційної інформації, наданої Державній фінансовій інспекції України Міністерством фінансів України відповідно до доручення Міністра фінансів від 26.05.2016 № 29020-06/1 для здійснення верифікації, ОСОБА_1 мав кошти на депозитних банківських рахунках, відкритих в банківських установах з 01.11.2015р., у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Враховуючи вищевикладене, відповідач надав недостовірні відомості щодо відсутності коштів на депозитному банківському рахунку та не мав права на грошову допомогу переміщеним особам у період з 21.01.2015 р. по 31.08.2016 р. У зв`язку з цим, відповідач незаконно отримав від Управління кошти за період з 21.01.2015 р. по 31.08.2016 р. у розмірі 6022,04 грн., у добровільному поряду які повертати відмовляється, за даних обставин департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся з даним позовом до суду.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року позовну заяву Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщаються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг -задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 16.10.1997р. Совєтським РВ УМВС України в м. Макіївці) на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (МФО 820172, ) суму виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 4624 (чотири тисячі шістсот двадцять чотири) грн. 75 коп.

В інших позовних вимогах відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 16.10.1997р. Совєтським РВ УМВС України в м. Макіївці) на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Вважаючи рішення суду незаконним Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року, ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги департаменту у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 2 400, 00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів 2. 4. 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, гарантує право кожному на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, а саме у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії), від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006р. № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 21.01.2015 р. перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення в Малиновському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, як отримувач щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

На підставі заяв ОСОБА_1 від 21.01.2015р., 27.08.2015р., 14.04.2016р. та згідно з Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 (далі - Порядок) гр. ОСОБА_1 призначена грошова допомога переміщеним особам на періоди з 21.01.2015р. по 20.03.2015р. в розмірі 442 грн. щомісячно; з 21.03.2015р. по 20.05.2015р. у розмірі 221 грн. щомісячно; з 27.08.2015р. по 26.02.2016р. у розмірі 442 грн. щомісячно; з 14.04.2016р. по 13.10.2016р. у розмірі 442 грн. щомісячно.

У своїх заявах ОСОБА_1 зазначав, що у нього немає на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10 - кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Відповідно до Акту Державної фінансової інспекції в Одеській області від 19.10.2016 року № 041-11/105, згідно з даними офіційної інформації, наданої Державній фінансовій інспекції України Міністерством фінансів України відповідно до доручення Міністра фінансів від 26.05.2016 № 29020-06/1 для здійснення верифікації, ОСОБА_1 має кошти на депозитних банківських рахунках, відкритих в банківських установах з 01.11.2015р., у розмірі, що перевищує 10 - кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (витяг з акту додається а.с. 6-7).

Враховуючи вищевикладене, відповідач надав недостовірні відомості щодо відсутності коштів на депозитному банківському рахунку та не мав права на грошову допомогу переміщеним особам у період з 01.09.2015р. по 13.10.2016 р., оскільки грошові кошти на його депозитному рахунку з`явилися лише 01.09.2015р.про що свідчить довідка ПАТ КБ «Приватбанк» У зв`язку з цим, відповідач незаконно отримав від Управління кошти за період з 01.09.2015р. по 01.09.2016 р. у розмірі 4624,75 грн., що відповідає дійсним обставинам справи.

Згідно з п. 11 Порядку суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Листами Управління від 20.09.2016 року та від 27.01.2017р. відповідача було попереджено про необхідність повернення виплачених коштів.

Станом на теперішній час кошти допомоги на розрахунковий рахунок Департаменту не надійшли.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення.

Відповідно до Положення про департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014 р. № 4575-УІ департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, на який покладено саме виконання завдань щодо вирішення питань соціального захисту населення.

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що відповідачем було надано недостовірні відомості щодо відсутності коштів на депозитному банківському рахунку та не мав права на грошову допомогу переміщеним особам у період з 01.09.2015р. по 01.09.2016р. правильним є висновок суду, щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради суму виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 4624 (чотири тисячі шістсот двадцять чотири) грн. 75 коп., оскільки факт отримання ОСОБА_1 коштів за період з 01.09.2015р. по 01.09.2016 р. у розмірі 4624,75 грн. від Управління підтверджується матеріалами справи. Решта позовних вимог не ґрунтуюється на приписах закону, та надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, не є належними, достовірними та допустимими.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Висновок суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (див. рішення від 19 квітня 1994р. у справі «Ван де Харк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands), серія А, №288, ст.20, п.61). Ступінь, в якому цей обов`язок вказувати причини застосовується, може варіюватися в залежності від характеру рішення. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), §58, рішення від 10 лютого 2010р., №4909/04) (див. також рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994р., серія A, №303-A, заява № 18390/91, п.29).

Пунктами 5, 6 ч.2 ст.356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі має бути зазначено в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Однак, всупереч положенням п.п.5, 6 ч.2 ст.356 ЦПК України, апеляційна скарга по суті дублює зміст позовної заяви.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.03 2020 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюка

М.М. Драгомерецький