ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5872/19 Номер провадження 22-ц/814/690/20Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.

Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

Розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2019 року, у складі головуючого судді Материнко М.О., дата виготовлення повного тексту рішення 06 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

В липні 2019 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог представник ТОВ «Веллфін» посилався на те, що 16.06.2016 року між ТОВ "Веллфін" та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів в електронній формі № НОМЕР_1 відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у позику грошові кошти у сумі 1201,00 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок , строком на 12 днів, тобто до 28.06.2016 року, зі сплатою відсотків у розмірі відповідно до п. 1.5 договору, а саме зобов`язувалася сплатити відсотки за користування позикою в розмірі 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного у п. 1.2 цього договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2. цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

Представник ТОВ «Веллфін» зазначав, що ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання зі сплати боргу, в зв`язку з чим заборгованість за вказаним договором станом на 27.06.2019 року становить 51407,80грн., з яких: 1201,00 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 25267,81 грн. - заборгованість за відсотками, 24938,99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на викладене, представник ТОВ "Веллфін" просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 51407,80грн, та судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованість за договором позики грошових коштів № НОМЕР_1 від 16.06.2016 року у розмірі 1201,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» судовий збір у розмірі 44,88 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Заочне рішення суду оскаржив, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін». Вважає заочне рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання за договором позики, які належним чином не виконала.

Посилається на п.7.2 Договору позики згідно якого, позичальник підтверджує, що вона ознайомлена, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщено на Сайті Позикодавця.

Тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення процентів за межами строку кредитування є безпідставним та таким, що не відповідає умовам укладеного між сторонами договору та наданим стороною ТОВ «Веллфін» доказам.

Наголошує, що судом першої інстанції під час винесення рішення, жодним чином не було досліджено та не взято до уваги порядок укладання договору позики, який здійснюється з використанням одноразового ідентифікатора.

Просить скасувати заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2019 року повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Встановлені обставини справи

Судом встановлено, що 16.06.2016 року між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів № НОМЕР_1 в електронній формі строком на 12 днів зі сплатою відсотків у розмірі відповідно до п. 1.5 договору, а саме сплати позичальником відсотків за користування позикою в розмірі 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного у п. 1.2 цього договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2. цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

На виконання умов договору позики, 16.06.2016 року ТОВ «Веллфін» через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 1201 грн, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає послуги з переказу коштів ТОВ «Веллфін» відповідно до договору № ВП-180516-3, укладеного 18 травня 2016 року між ТОВ «Веллфін» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (а.с. 45, 46-50).

Відповідно до графіку розрахунків за договором позики № 47476 від 16.06.2016 року сукупна вартість позики на 28.06.2016 року складає1482,01 грн. (1201 грн - сума по договору + 281.01 - сума до сплати процентів) (а.с. 42-43).

Згідно з розрахунком ТОВ «Веллфін», станом на 27.06.2019 року заборгованість ОСОБА_1 за договором № 47476 від 16.06.2016 року становила 51407,80 грн, з яких: 1201 грн основний борг, 25267,81 грн - заборгованість за відсотками, 24938,99 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи, що стягненню підлягає лише сума вартості позики, зазначена у погодженому сторонами графіку розрахунків до договору позики № 47476 від 16.06.2016 року суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ТОВ «Веллфін» про стягнення суми заявлених відсотків та прострочених відсотків не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю достатніми та належними доказами після 28.06.2016 (термін сплати позики) та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, підставами позовних вимог ТОВ «Веллфін» є неналежне виконання ОСОБА_1 умов договору позики, укладеного в електронній формі шляхом направлення заявки для отримання позики та отримання грошових коштів від ТОВ «Веллфін» у вигляді позики на платіжну картку, які вона не повернула у строк та в порядку, що встановлені договором.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст. 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.

Таким чином, 16.06.2016 року ОСОБА_1 , оформивши на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» заявку для отримання позики у розмірі 1201,00 грн на строк 12 днів, шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просила перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайта ТОВ «Веллфін» https://creditup.com.ua. (а.с. 27-34), погодилася з умовами договору позики, оформленому сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Прийнявши позитивне рішення ТОВ «Веллфін» 16.06.2016 року через ТОВ ВК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», з яким у позивача укладено договір про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3, здійснило переказ 1201,00 грн на платіжну картку ОСОБА_1 (а.с. 45).

Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики.

У п. 3.1 Договору позики сторони погодили, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься відповідно до графіку розрахунків (а.с. 37).

За встановлених обставин укладення Договору позики та не виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань щодо повернення позики та нарахованих відсотків за користування коштами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1201,00 грн.

Перевіряючи вимогу представника ТОВ «Веллфін» в частині відмови у стягненні основних та додаткових процентів за користування позикою за період з 16.06.2016 року по 27.06.2019 року в сумі: 25267,81 грн - заборгованість за відсотками, 24938,99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, колегія суддів виходить з такого.

За положеннями ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц,від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 47476 від 16.06.2016 року ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальниці суму позики, а остання зобов`язувалася повернути надану позику у повному обсязі до 28.06.2016 року.

Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 28.06.2016 року. Після закінчення строку його дії, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки.

Колегія суддів критично оцінює довідку щодо заборгованості за договором позики № 47476 від 16.06.2016 року, оскільки із неї не вбачається порядку щоденного нарахування відсотків та прострочених відсотків, тобто дана довідка містить лише загальну суму без наведення розрахунку.

При цьому, ТОВ «Веллфін» нараховувало заборгованість за відсотками за договором (25267,81 грн) та простроченими відсотками (24938,99 грн) за користування позикою за 1094 календарних днів що включає період з 16.06.2016 року по 27.06.2019 року, який виходить за межі строку надання позики - 12 днів.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки, заявлена позикодавцем ТОВ «Веллфін» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за основними та додатковими процентами за користування позикою за період з 16.06.2016 року по 27.06.2019 року обґрунтовано залишена судом першої інстанції без задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду в цій частині.

Оскільки, враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» залишити без задоволення.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19 березня 2020 року

Головуючий суддя: О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В. П. Пікуль