Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., секретаря судового засідання Дудка Н.В.,за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Біленко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В липні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг підписала заяву від 11 січня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, складає укладений між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредитну картку із встановленим кредитним лімітом. Відповідачем порушено зобов`язання перед банком щодо погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 25.06.2018 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 17 262,43 грн. На підставі викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №б/н від 11 січня 2011 року у розмірі 17 262,43 грн.

15 квітня 2019 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, у якому відповідач не погоджується з позовними вимогами, мотивуючи тим, що в провадженні СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000177 від 19 квітня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. у якому потерпілою є ОСОБА_2 предметом кримінального провадження є заподіяння невстановленою особою ОСОБА_2 матеріальної шкоди, шахрайським шляхом заволодіння інформацією банківської карти АТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім`я ОСОБА_2 та подальшого зняття з даної карти грошових коштів в сумі 5397,00 грн. таким чином, відповідач ОСОБА_2 грошові кошти з наявного у її користуванні карткового рахунку в розмірі 5400 грн. особисто не знімала. Доказів того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла несанкціонованому зняттю коштів з рахунку, незаконного використання номеру авторизованого телефону клієнта, якому належить картка, з подальшим введенням динамічного паролю або інформації, яка дає змогу

ініціювати платіжні операції, відсутні. Позивач не забезпечив збереження коштів позивача на картковому рахунку, порушив норми законодавства про захист прав споживачів, положення договору про надання банківських послуг, приписи Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операції з їх використанням. Несанкціоновані відповідачем транзакції щодо переказу коштів з кредитного рахунку не відповідають встановленим ст.11 ЦК України вимогам для виникнення цивільних обов`язків, які можуть виникати на підставі вільного волевиявлення споживача на отримання фінансової послуги. З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що не має достатніх даних і підстав для стягнення заборгованості за пред`явленим позовом, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

22 травня 2019 року від позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що 08 березня 2017 року кредитні кошти з кредитної картки відповідача № НОМЕР_1 були переведені на її ж картку для виплат № НОМЕР_2 . Переведення коштів проведено за допомогою послуги IVR-меню, особливістю якої є те, що клієнт здійснює операції з перерахунку коштів самостійно без допомоги оператору. Для здійснення платежу за допомогою IVR-меню клієнт повинен зателефонувати зі свого мобільного телефону на номер НОМЕР_3 та здійснити такі дії: в головному меню вибрати «Платежі по телефону»; якщо платіж між своїми картками, потрібно вибрати «1»; ввести 4 останні цифри номеру картки, з якої буде здійснюватися платіж; ввести 4 останні цифри номеру картки. Куди будуть перераховуватися гроші; ввести суму платежу та натиснути «#», для підтвердження переказу натиснути «1». Платежі приймаються тільки з фінансового номеру клієнта. У разі втрати мобільного телефону клієнту необхідно негайно повідомити про це банк для блокування послуги «Платежі по телефону». Отже, особа, яка здійснювала переказ коштів через послугу IVR-меню повинна була знати номер картки, з якої здійснюється переказ та номер картки, на яку переводяться грошові кошти. При цьому платіж можливий лише з фінансового номера клієнта. Відповідач не зверталася до банку про блокування її рахунку, переказ коштів став можливим у зв`язку з порушенням позичальником Умов та правил надання банківських послуг та розголошенням клієнтом інформації нанесеної на картку третім особам, а тому саме відповідач несе відповідальність за вказані операції.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 . просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позові.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Біленко О.В. заперечували проти задоволення позову, пояснили, що в АТ КБ «ПриватБанк» позивачем ОСОБА_2 було відкрито рахунок та отримала картку для соціальних виплат (зарахування пенсії), одночасно з карткою для соціальних виплат банком позивачу видано кредитну картку НОМЕР_1 , строк дії якої був встановлений з липня 2013 року по серпень 2016 року. З вересня 2016 року вказана картка є недійсною і користування нею є неможливим. 08 та 09 березня 2017 року відповідачем ОСОБА_2 було виявлено, що її сім-карта з абонентським номером, який визначений як фінансовий номер клієнта, була заблокована. Звернувшись до оператора мобільного зв`язку «Київстар» вона дізналася, що не є власницею номеру та він використовується іншим абонентом. З урахуванням цих обставин, ОСОБА_2 придбала новий абонентський номер та з нього звернулася до банку з повідомленням про вказані зміни. Після реєстрації нового номеру шляхом СМС банк повідомив ОСОБА_2 , що за її картковим рахунком в АТ КБ «ПриватБанк» наявна заборгованість в сумі 269,00 гривень. Після повторного звернення ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк». її повідомили, що заборгованість по картці складає 5397,00 грн. По заяві ОСОБА_2 не проведено внутрішнього розслідування та не встановлено місце. З якого робилися перерахування з недіючого карткового рахунку на пенсійну картку, не встановлено хто, звідки і на які рахунки перерахував грошові кошти. Даний факт свідчить

про шахрайство в АТ КБ «ПриватБанк» та порушення прав користувача банківським послугами. Не дочекавшись розслідування несанкціонованого зняття грошових коштів з карткового рахунку, відповідач ОСОБА_2 19 квітня 2017 року подала заяву про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000177 від 19 квітня 2017 року за ознаками ч.1 ст.190 КК України та розпочато досудове розслідування, яке на даний час триває. Відповідач ОСОБА_2 вказує, що не втрачала картку, не розголошувала нікому жодної персоніфікованої інформації, яка би давала змогу ініціювати операції по платіжній картці, та одразу після звернулася до Банку з питання несанкціонованого доступу до її рахунків та до правоохоронних органів, а тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 14 листопада 2018 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 року в зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Степаненко Ю.А. на підставі розпорядження №21 від 26.02.2019 року визначено головуючим суддею Задорожко Д.А.

Ухвалою від 01 березня 2019 року цивільна справа прийнята до провадження судді Задорожко Д.А.

Ухвалою від 03 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі.

Ухвалою від 25 червня 2019 року у позивача витребувано додаткові докази.

Ухвалою від 29 серпня 2019 року задоволена заява представника відповідача про відвід судді Задорожко Д.А., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2019 року в зв`язку із відводом судді Задорожко Д.А. визначено головуючим суддею Пушкарьову С.П.

Ухвалою від 03 вересня 2019 року задоволена заява про самовідвід судді Пушкарьової С.П., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2019 року в зв`язку з задоволенням заяві про самовідвід судді Пушкарьової С.П. визначено головуючим суддею Нікандрову С.П.

Ухвалою від 05 вересня 2019 року цивільна справа прийнята до провадження судді Нікандрової С.О., розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 12 листопада 2019 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.

3. Фактичні обставини встановлені судом, застосовані судом норми права.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В ч.2 ст.509 ЦК України зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що

передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст.626 ЦК України).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно вимог ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав на те, що 11 січня 2011 року ОСОБА_2 підписала заяву, відповідно до якої відповідач отримала кредит у розмірі 5400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Позивач зазначив, що відповідач, підписавши анкету-заяву підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.uaскладає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження своїх вимог позивач надав до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунки заборгованості за договором №б/н від 11 січня 2011 року станом на 31 серпня 2015 року та станом на 25 червня 2018 року, копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак остання умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка складається з тіла кредиту в сумі 4261,55 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 4113,40 грн., пені в сумі 7589,27 грн., а також штрафів: штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 798,21 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач ОСОБА_2 вказувала на те, що 08 березня 2017 року невстановлені особи з використанням банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», що видана на ім`я ОСОБА_2 заволоділа грошовими коштами на суму 5400 грн. Одразу після виявлення блокування сім-картки мобільного телефону, який визначений як фінансовий номер клієнта, а несанкціоноване зняття грошових коштів з її рахунків, вона негайно повідомила на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк», а також звернулась до Василівського ВП ГУНП у Запорізькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено з розрахунку заборгованості за договором б/н від 11.01.2011 року станом на 25.06.2018 року (а.с.6,7), виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 по картці/рахунку НОМЕР_4 і додатковому рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 по 09.09.2018 року (а.с.61-63), виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 по основній картці НОМЕР_5 в період з 19.10.2000 по 19.11.2019 року (а.с.212-221),

08 березня 2017 року з банківської картки НОМЕР_1 відбулися чотири транзакції з переведення грошових коштів на свою карту НОМЕР_2 через IVR-меню на суму 1002 грн., 702 грн., 1002 грн., 1002 грн., 1482 грн. Після цього, в той же день 08 березня 2017 року з банківської карти ОСОБА_2 5168**1409 через IVR-меню відбулися 22 транзакції по переводу на різні банківські карти, які не належать ОСОБА_2 , через IVR-меню, а також 3 транзакції з оплати телеком послуг Київстар, 09 березня 2017 року відбулися 3 транзакції по переводу на різні банківські карти, які не належать ОСОБА_2 , через IVR-меню, а також 3 транзакції з оплати телеком послуг Київстар.

Згідно талону-повідомлення №54 від 19 квітня 2017 року (а.с.44) від ОСОБА_2 Дніпрорудненським ВП Василівського ВП ГУНП В Запорізькій області прийнято заяву про вчинене кримінальне правопорушення, реєстраційний номер №1406 в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення.

19 квітня 2017 року ОСОБА_2 отримано повідомлено, що 19 квітня 2017 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000177 за заявою ОСОБА_2 про те, що в ІНФОРМАЦІЯ_1 2017 ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області невстановлена особа, шляхом обману заволоділа грошовими коштами в сумі 5400 гривень, які зняла з рахунку, який було оформлено на ОСОБА_2 , чим спричинила потерпілій ОСОБА_2 збиток на загальну суму 5400 гривень. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.190 КК України (а.с.45).

30.12.2017 року слідчим Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області за наслідками досудового розслідування кримінального провадження №0000177 від 19.04.2017 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.71).

Листом Енергодарської місцевої прокуратури №1.2-5525-18 від 01.11.2018 року (а.с.82), повідомлено, що прокуратурою розглянута скарга ОСОБА_2 на постанову про закриття кримінального провадження №0000177 від 19.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Заступником керівника Енергодарської місцевої прокуратури 29.10.2018 року скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 30.12.2017 року та процесуальним прокурором в порядку КПК України надано вказівки.

З довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.222) встановлено, що за кредитним договором ОСОБА_2 отримала наступні кредитні картки: НОМЕР_4 строком дії до листопада 2011 року, НОМЕР_6 4893 строком дії до травня 2012 року, НОМЕР_6 *4533 строком дії до серпня 2016 року.

Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено, що незважаючи на те, що строк дії кредитної картки НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 , закінчується у серпні 2016 року, 08 березня 2017 року з кредитної картки НОМЕР_1 здійснювалися не дозволені користувачем транзакції з переведення грошових коштів на свою карту НОМЕР_2 через IVR-меню на загальну суму 5190 грн., а також 08-09 березня 2017 року не дозволені користувачем 28 транзакцій з банківської карти ОСОБА_2 5168**1409 через IVR-меню та оплата телеком послуг Київстар.

Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення

нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно зі ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з п.2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (далі - Положення), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до п.3 розділу 6 Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з п.5 розділу 6 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу 6 Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до п.9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії

чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (п.10 розділу 6 Положення).

Відповідно до п.1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови та правила) Клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення Банку за телефонами (безкоштовно) по Україні.

Згідно п.1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту про втрату/викрадення Карти, Стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

П. 1.1.3.1.7. Умов та правил передбачено, що Банк зобов`язаний в разі виникнення Овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення Власника або Довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку Картки або про можливість несанкціонованого використання Картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням

ОСОБА_3 2.1.1.10.10, п. 2.1.1.10.11. Умов та правил передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі картки банк блокує можливість використання карти в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні та за кордоном.

Відповідно до п. 2.1.1.11.6. Умов та правил, суми коштів по операціях, які оскаржуються держателем, повертаються на Картрахунок до повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком який представив операцію.

Наведені вище правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 здійснила всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення відсутності своєї вини у здійсненні зазначених дій, а отже, як користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

АТ КБ «Приватбанк» не надав доказів того, що відповідач ОСОБА_2 своїми діями або бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особовому рахунку, аканту чи мобільного додатку «Приват 24», незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, особисто здійснювала спірні перекази грошових коштів, а також що про

ці операції її було повідомлено у момент їх вчинення. як користувач кредитної картки,

Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15, в якій зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (провадження №61-3239св18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (провадження №61-16504св18), від 11 грудня 2019 року у справі №580/806/16-ц (провадження №61-22407св18), від 23 січня 2020 року у справі №179/1688/17 (провадження №61-12707св19) вказану правову позицію підтримав.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено, що відповідач ОСОБА_2 як користувач кредитної картки своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; а судом встановлено, що списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_2 відбулося без її волевиявлення, і вона не повинна нести відповідальності за такі операції; виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, ОСОБА_2 невідкладно повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів, враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами; а також те, що АТ КБ «ПриватБанк» не було вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-

телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений і підписаний 11 березня 2020 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова