ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 року м. Чернівці справа № 716/821/19

провадження №22-ц/822/205/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищого професійного училища №24 м. Заставна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконуючий обов`язки директора Вищого професійного училища №24 м. Заставна Томак Віктор Олексійович, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Стрільця Я.С.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вищого професійного училища №24 м. Заставна про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява обґрунтована тим, що він у період з 06 червня 2006 року по 08 квітня 2019 року працював у Вищому професійному училищі №24 м. Заставна, а саме: з 06 червня 2006 року по 30 грудня 2011 року на посаді оформлювача художніх робіт, з 01 лютого 2012 року по 13 жовтня 2017 року на посаді паспортиста, а з 13 жовтня 2017 року по 08 квітня 2019 року на посаді сторожа.

Наказом №51-к від 08 квітня 2019 року його було звільнено з посади сторожа на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на працівника трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Вважав підстави його звільнення незаконними.

Посилався на те, що наказом №145-0 від 13 червня 2018 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за те, що нібито ним не було вчасно скошено траву на прилеглій території училища, а також за те, що на клумбах були зірвані квіти. Вважає, що в функціональні обов`язки сторожа не входить скошування трави. Щодо зірваних квітів, то немає доказів, що квіти були зірвані під час його чергування.

У квітні 2019 року звільнили його за те, що нібито він під час чергування перебував у фізіологічному стані «сон» і під час його чергування невідомі особи пошкодили вікно від кабінету директора. На вказане порушення він надавав пояснення про те, що він не перебував у фізіологічному стані «сон», періодично обходив територію, а тріщину на склі вікна не замітив.

Посилаючись на вказані обставини просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Вищого професійного училища №24 м. Заставна від 08 квітня 2019 р. №51-к про звільнення його з роботи;

- поновити його на роботі на посаді сторожа у Вищому професійному училищі №24 м. Заставна;

- стягнути з Вищого професійного училища №24 на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 квітня 2019 року до дня поновлення на роботі;

- стягнути з Вищого професійного училища №24 м. Заставна на його користь понесені судові витрати на правничу допомогу адвоката.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем було допущено систематичне невиконання своїх посадових обов`язків, а тому його звільнення проведено відповідно до вимог діючого законодавства та у передбаченому КЗпП України порядку.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що в наказі про його звільнення з посади сторожа на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на працівника трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку не вказано, які саме посадові обов`язки та яким чином він не виконував.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції не перевірив чи є він членом профспілкового комітету Вищого професійного училища №24 м. Заставна.

У відзиві на апеляційну скаргу Вище професійне училище №24 м. Заставна просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, застосовані норми права

та встановлені обставини справи

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Вищим професійним училищем №24 м.Заставна, працюючи: з 06 червня 2006 року по 30 грудня 2011 року на посаді оформлювача художніх робіт, з 01 лютого 2012 року по 13 жовтня 2017 року на посаді паспортиста, з 13 жовтня 2017 року по 08 квітня 2019 року на посаді сторожа, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.13-14).

Наказом від 13 червня 2018 року №145-0 ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обовязків відповідно до Посадової інструкції розділу ІІ п.3 та розділу ІV п.2 оголошено догану (а.с.9).

Наказом від 08 квітня 2019 року №51-К ОСОБА_1 звільнено з роботи за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України - систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (а.с.8).

Звільнення ОСОБА_1 погоджено з Профспілковим комітетом ППО ВПУ №24 м.Заставна, який надав згоду на звільнення ОСОБА_1 , з посади сторожа, з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.49)

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зокрема систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України).

За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У справах про поновлення на роботі особи, звільненої за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

В наказі про звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний навести конкретні факти порушень, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. При цьому роботодавець не повинен обмежуватись загальним посиланням на систематичне порушення трудових обов`язків з боку працівника.

Відповідач як в наказі від 13 червня 2018 року №145-0 про оголошення догани, так і в наказі від 08 квітня 2019 року №51-К про звільнення позивача не навів конкретних фактів допущених позивачем невиконання обов`язків, не зазначив, коли саме вони мали місце, які саме проступки вчинив позивач, що стало притягнення до дисциплінарних стягнень та коли, та чи міг останній проступок бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Крім цього, при прийнятті рішень про притягнення позивача до дисциплінарних стягнень колегія суддів вважає, що роботодавцем не була врахована вина позивача, тяжкість вчинених проступків, заподіяна шкода, і попередня робота працівника.

Так, при встановленні обставин притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани 13 червня 2018 року представник відповідача в засіданні колегії суддів апеляційної інстанції не зміг чітко пояснити, за який проступок була оголошена догана.

В матеріалах справи міститься акт про крадіжку 13 червня 2018 року під час зміни сторожа ОСОБА_1 5-ти кущів квітів «георгін» (а.с.37).

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 13 червня 2018 року вбачається, що він робив зауваження хлопцеві за те, що він зірвав з клумби червоні рози для своєї дівчини (а.с.38).

В суді апеляційної інстанції встановлено, що на території училища знаходиться і гуртожиток для студентів цього училища. Територія хоча і огороджена, разом з тим є місця, де немає огорожі, а тому на територію може попасти стороння особа.

Отже, колегія суддів вважає, що при притягненні позивача до дисциплінарного стягнення у вигляді догани 13 червня 2018 року роботодавцем чітко не встановлено, який був вчинений ОСОБА_1 проступок, не доведена його вина, не врахована тяжкість вчиненого проступку та не встановлена заподіяна шкода.

При встановленні обставин притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення 8 квітня 2019 року роботодавцем також не зазначено в наказі про звільнення та не встановлено, який був вчинений ОСОБА_1 проступок, не доведена його вина, не врахована тяжкість вчиненого проступку та не встановлена заподіяна шкода.

З урахуванням встановлених обставин та вищевказаних положень закону колегія суддів вважає, що відповідачем не дотримано положення трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 з посади сторожа Вищого професійного училища №24 м. Заставна, а тому наявні правові підстави для поновлення незаконно звільненого працівника на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Поновлення працівника на роботі відбувається з дати звільнення працівника на підставі рішення суду, яким визнано таке звільнення незаконним.

Згідно з пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року № 58, днем звільнення працівника вважається останній день його роботи.

Тобто день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом Вищого професійного училища №24 м. Заставна №51-к ОСОБА_1 звільнено з посади сторожа з 08 квітня 2019 року.

Тобто останнім робочим днем позивача у Вищого професійного училища №24 м. Заставна перед звільненням було саме 08 квітня 2019 року і саме з цієї дати він підлягає поновленню.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

З довідки Вищого професійного училища №24 м. Заставна від 06 березня 2020 року вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за два повні місяці (лютий, березень 2019 року), що передували звільненню становить 9081,38 грн, з яких: 4511,92 грн за лютий 2019 року та 4569,46 грн. за березень 2019 року.

З пояснень сторін встановлено, що заробітна плата сторожа за повний місяць складається з мінімальної заробітної плати. При цьому, кількість робочих днів відповідає нормативам, встановленим статтею 50 КЗпП України. А тому при обчисленні кількості робочих днів за вимушений прогул колегія суддів керувалася нормами тривалості робочого часу за 2019 рік та 2020 рік відповідно до листів Міністерства соціальної політики України.

Виходячи з того, що у лютому та березні загальна кількість відпрацьованих днів складала 42 дні, середньоденний заробіток позивача становить 9081,38/42=216,22 грн.

Час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить період із 09 квітня 2019 року (день після звільнення) до 18 березня 2020 року (дата ухвалення рішення) і становить 235 робочих днів відповідно до листів Міністерства соціальної політики України.

Отже, відповідно до детального розрахунку суми середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 09 квітня 2019 року (день після звільнення) до 18 березня 2020 року (дату винесення судового рішення), що становить разом 235 робочих днів, загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 (216,22 грн * 235 робочі дні) складає 50811,70 грн (за виключенням податків та обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню із цієї суми).

Щодо розподілу судових витрат

Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, шостої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Пільг щодо сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу Закон України «Про судовий збір» не визначає.

Схожі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Таким чином при зверненні з указаним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору лише в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, а в іншій частині вимог судовий збір підлягав оплаті.

Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, ОСОБА_1 при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 1536,80 грн (а.с.24). З указаної суми ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Як вбачається з квитанції про сплату судового збору від 27 січня 2020 року, ОСОБА_1 за оскарження рішення в апеляційному порядку в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу сплатив судовий збір в розмірі 1152,60 грн (а.с.120).

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1921 грн сплачену за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги в частині вирішення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки, позивач на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, тому з огляду на висновок суду про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн (768,40+1152,60).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати.

Відповідно до вимог статті 430 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Вищого професійного училища №24 м. Заставна про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Вищого професійного училища №24 м. Заставна від 08 квітня 2019 року №51-к про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді сторожа у Вищому професійному училищі №24 м. Заставна з 08 квітня 2019 року.

Стягнути з Вищого професійного училища №24 м. Заставна на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 квітня 2019 року до 18 березня 2020 року в розмірі 50811 гривень 70 копійок.

Стягнути з Вищого професійного училища №24 м. Заставна на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1921 гривню.

Стягнути з Вищого професійного училища №24 м. Заставна в дохід держави 1921 гривню судового збору.

Зобов`язати Вище професійне училище №24 м. Заставна при виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснити утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати за один місяць.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 20 березня 2020 року

Головуючий Н.К.Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк