Справа № 457/369/19 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/282/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:41
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 25 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (в подальшому - «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення зі згаданого відповідача на користь Банку 63 735 грн. 42 коп. заборгованості за кредитним договором станом на 10.03.2019 року та 1 921 грн. судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідно до укладеного 15.02.2011 року кредитного договору № б/н відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява з умовами надання кредиту складає між ним і Банком Договір. Взяті на себе за згаданим Договором зобов`язання відповідач не виконує, внаслідок чого станом на 10.03.2019 року у нього є заборгованість перед Банком на загальну суму 63 735 грн. 42 коп., з яких: 12 027 грн. 99 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 45 583 грн. 42 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2 612 грн. 80 коп. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3 011 грн. 21 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 1-7).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 99-102).

Дане рішення оскаржив позивач - Банк.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає помилковим висновок суду про те, що Банком не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами спору договору про надання банківських послуг, оскільки позивачем подано до суду копію анкети-заяви відповідача від 15.02.2011 року, з якої чітко вбачається, що відповідач, як позичальник, висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив це.

Звертає увагу на те, що 15.02.2011 року відповідачем також була підписаною Довідка про умови кредитування, відповідно до якої між сторонами було погоджено всі умови кредитування.

Вважає, що Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи Банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Звертає увагу на те, що пунктами 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, який у даному випадку змінювався неодноразово і даний факт відображено у виписці по рахунку відповідача, якийпісля отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи (а.с. 104-108).

Представники сторін спору подали до суду клопотання та заяву про апеляційний розгляд справи без участі сторін та їхніх представників (а.с. 150-153).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

У підписаній відповідачем Анкеті-заяві від 15.02.2011 року зазначено, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 8).

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 10.03.2019 року становить 63 735 грн. 42 коп. і складається з: 12 027 грн. 99 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 45 583 грн. 42 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2 612 грн. 80 коп. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3 011 грн. 21 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-7).

Заочним рішенням суду по даній справі від 06 серпня 2019 року вище згадані позовні вимоги Банку до відповідача були задоволеними у повному обсязі (а.с. 68-70).

Як вбачається з поданої до суду в інтересах відповідача його представником заяви про перегляд заочного рішення від 06 серпня 2019 року, відповідач вважає, що позивач (Банк) „звернувся до суду після спливу трирічного строку позовної давності" (а.с. 76-79), що свідчить про те, що відповідач не заперечує укладення ним з Банком 15.02.2011 року кредитного договору та отримання ним від Банку кредитиних коштів.

Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року вищезгадану заяву про перегляд заочного рішення було задоволено та скасовано заочне рішення по даній справі від 06 серпня 2019 року, а справу призначено до нового судового розгляду (а.с. 92).

За підсумками нового судового розгляду справи рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 25 листопада 2019 року, що оскаржується, у позові Банку відмовлено (згідно резолютивної частини оскаржуваного рішення (а.с. 102), оскільки в мотивувальній частині цього ж рішення зазначено, що „суд ... дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково"; а.с. 100): з посиланням на те, що згідно поданого позивачем розрахунку „у відповідача заборгованість по тілу кредиту відсутня" (а.с. 102).

Вищенаведені висновки суду зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, і такі не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Укладений між сторонами кредитний договір від 15 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті (що стороною відповідача у поданих до суду документах і не заперечується), а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з доводів позовної заяви та розрахунку заборгованості, яким Банк обгрунтовує заявлені ним позовні вимоги, заборгованість за тілом кредиту відповідачем було погашено у розмірі лише 320 грн. 49 коп. (312 грн. 36 коп. + 8 грн. 13 коп.), а 12 027 грн. 99 коп. тіла кредиту (простроченого) є непогашеними і є предметом позовних вимог, як складова частина цих позовних вимог (а.с. 1-7), які і підлягають до стягнення з відповідача на користь Банку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Довідці про умови кредитування …, з якою 15 лютого 2011 року під власноручний підпис був ознайомлений позичальник ОСОБА_1 , встановлено, що за порушення термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, встановлено штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с. 135).

5 % (які передбачені у вищезгаданій Довідці про умови кредитування від 15 лютого 2011 року; а.с. 135) від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих процентів становлять 601 грн. 40 коп. (5 % від 12 027 грн. 95 коп.).

Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача 3 511 грн. 21 коп. (500 грн. + 3 011 грн. 21 коп.) заборгованості по штрафах також підлягає до задоволення частково: у розмірі 1 101 грн. 40 коп. (500 грн. + 601 грн. 40 коп.).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування у частині умов відповідальності у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача 45 583 грн. 42 коп. пені за прострочене зобов`язання та 2 612 грн. 80 коп. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. до задоволення не підлягає за її безпідставністю.

Як стверджується матеріалами справи, відповідач за час дії укладеного ним 15.02.2011 року Кредитного договору отримував у Банку декілька кредитних карток: останню з них 28.11.2014 року - з терміном дії до квітня 2018 року (а.с. 110-112).

Крім цього, протягом періоду з вересня 2016 року по квітень 2017 року відповідачем неодноразово вносилися суми погашення за наданим кредитом (а.с. 6).

До суду з даним позовом позивач (Банк) звернувся 09 квітня 2019 року, тобто - в межах трьохрічного строку з часу останніх погашень відповідачем отриманого ним кредиту та в межах трьохрічного строку з часу закінчення дії останньої з отриманих ним у Банку кредитних карток.

Відтак, доводи відповідача, які наведено ним у заяві про перегляд заочного рішення від 06 серпня 2019 року (про те, що позивач „звернувся до суду після спливу трирічного строку позовної давності" (а.с. 76-79), не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не можуть прийматися до уваги.

Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

За подачу позову та апеляційної скарги Банком сумарно сплачено 4 802 грн. 50 коп. судового збору (1 921 грн. + 2 881 грн. 50 коп.; а.с. 51, 117).

Судом задоволено 20,6 % позовних вимог Банку (стягнуто з відповідача 13 129 грн. 35 коп. з 63 735 грн. 42 коп. заявлених позовних вимог).

Відтак, з відповідача підлягає до стягнення на користь Банку 989 грн. 30 коп. (20,6 % від 4 802 грн. 50 коп. сплаченого судового збору).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" частково задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 25 листопада 2019 рокускасувати та ухвалити нову постанову, якою позов Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) 12 027 грн. 99 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, отриманим ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 15 лютого 2011 року, укладеного у вигляді Анкети-заяви, підписаної згаданими сторонами, 1 101 грн. 40 коп. штрафів, а всього - 13 129 (тринадцять тисяч сто двадцять дев`ять) грн. 35 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) 989 (дев`ятсот вісімдесять дев`ять) грн. 30 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 23 березня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.