Справа № 183/4030/19
№ 2/183/908/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, -

ВЧ НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача суму спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 9658,83 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 13.12.2016 року № 279, солдата за контрактом ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини.
Під час проходження служби, відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сім`ї», а також на виконання наказу Міністерства Оборони України від 29.04.2016 року № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» ОСОБА_1 , згідно роздавальних відомостей № 11 від 03.01.2017 року, № 91 від 31.01.2017 рок, № 569 від 17.07.2017 року та № 86 від 18.01.2017 року був забезпечений форменним одягом за рахунок державний коштів.
Крім того, на виконання вимог ч.1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сім`ї», на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2018 року № 14 відповідачеві по справі було надано щорічну основну відпустку та виплачено грошову допомогу на оздоровлення у розмірі м`ясного грошового забезпечення за 2018 рік у сумі 5028,23 грн..
ОСОБА_1 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2018 року № 134 звільнений в запас, через службову невідповідність, на підставі п.п. «д» п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», внаслідок чого старшим солдатом ОСОБА_1 було зайво використано 25 днів щорічної основної відпустки за 2018 рік. Під час виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення, на підставі зазначеного вище наказу № 134, підлягало відрахуванню з грошового забезпечення за 25 діб використаної щорічної відпустки за 2018 рік, що за підрахунками позивача складає 7150,18 грн., а також підлягало утриманню вартість обмундирування у сумі 2508,65 грн., що була обчислена пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння.
Зазначені суми, з посиланням на вимоги ст.ст. 1212, 1166 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача.
Ухвалою суду від 19 липня 2019 року відкрите провадження у справі (а.с. 32-33).
В судове засідання представник позивача не з`явилася, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просить задовольнити позов у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.12.2016 року № 279, солдата запасу ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення (а.с. 9).
20.01.2018 року солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.01.2018 року № 14, вибув у щорічну відпустку за 2018 рік на строк 30 діб з 20 січня 2018 року по 18 лютого 2018 року (а.с. 19).
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2018 року № 34, ОСОБА_1 приступив до виконання службових обов`язків, приступивши до їх виконання за прибуттям зі щорічної відпустки з 19 лютого 2018 року (а.с. 20).
В період з 06 березня по 02 липня 2018 року ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину, внаслідок чого 06.07.2018 року, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 134 від 06.07.2018 року, виключений зі списків особового складу частини, знятий з усіх видів забезпечення з 06.07.2018 року Цим же наказом зобов`язано здійснити відрахування з грошового забезпечення за 25 діб використаної щорічної відпустки за 2018 рік, а також утримати зі старшого солдата ОСОБА_1 вартість обмундирування в сумі 2508, 65 грн., обчислену пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння (а.с. 11)
Суду подано розрахунок № 734 на утримання за речове майно, яке не вислужило встановлені строки, у відповідності до якого з урахуванням строку носіння виданого речового майна, та строку його недоносу, вартість речового майна, яке не вислужило встановлені строки становить 2508,65 грн. (а.с. 22).
Відповідачеві командиром військової частини 14.03.2019 року направлено повідомлення про необхідність в добровільному порядку погасити заборгованість, яка виникла за надлишково надані дні відпустки у розмірі 7150,18 грн. (а.с. 27).
Витягом з книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 за 2018 рік підтверджується наявність залишку до стягнення у розмірі 9658, 83 грн. (а.с. 25-26).
До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача вартості виданих предметів речового майна, строк носіння яких не закінчився, суд керується наступними нормами закону.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до абзацу 2 пункту 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сім`ї» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Суду надано копії роздавальних відомостей № 11 від 03.01.2017 року, № 91 від 31.01.2017 рок, № 569 від 17.07.2017 року та № 86 від 18.01.2017 року, у відповідності до яких ОСОБА_1 був забезпечений форменним одягом за рахунок державний коштів, за нормами, визначеними Міністерством оборони(а.с. 10-18).
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оброни України № 232 від 29.04.2016, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
Як зазначав суд вище, солдат ОСОБА_1 звільнений з військової служби за службовою невідповідністю, відповідно до п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За таких обставин, суд приходить до переконання, що позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню, вартість виданий солдату ОСОБА_1 предметів речового майна підлягає стягненню, оскільки строк його носіння не закінчився, а тому, з відповідача на користь позивача належить стягнути грошову суму у розмірі 2508, 65 грн.
Вирішуючи позов в частині стягнення грошового забезпечення за 25 днів відпустки, що була використана в рахунок 2018 календарного року, суд виходить з наступних норм закону.
У відповідності до абз. 4 ч.14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сім`ї» у разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.
Відповідно до п.7 розділу ХХХІ «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, у разі звільнення з військової служби військовослужбовців (крім військовослужбовців, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, а також військовослужбовців строкової військової служби) до закінчення календарного року, за який вони вже використали щорічну основну та додаткову відпустки повної тривалості, на підставі наказу відповідного командира провадиться відрахування з їхнього грошового забезпечення за дні щорічної основної та додаткової відпусток із урахуванням часу проходження служби в році звільнення. Розрахунок суми, яка підлягає відрахуванню з грошового забезпечення, здійснюється пропорційно виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримав військовослужбовець під час щорічної основної та додаткової відпусток. Грошова допомога на оздоровлення до розрахунку не включається.
Зазначеним вище наказом командира військової частини № 134 від 06.07.2018 року зобов`язано здійснити відрахування з грошового забезпечення ОСОБА_1 за 25 днів використаної щорічної основної відпустки за 2018 рік.
Загальна сума коштів за надлишково надану відпустку, згідно довідки ВЧ А 1126 складає 7150,18 грн. (а.с. 23).
Поданий розрахунок відповідає вимогам Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути грошову суму, отриману відповідачем за використану щорічну відпустку із урахуванням часу проходження служби в році звільнення.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦК України з відповідача на користь відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 1921 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов Військової частини НОМЕР_1 , - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) кошти в сумі 9658,83 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім грн., 83 коп.), в якості відшкодування майнової шкоди.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1921,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.