РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/7393/17

Провадження № 22-ц/4815/201/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання : Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скарги ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2019 року, ухваленого в складі судді Бердія М.А., дата складання повного тексту рішення не зазначена, у справі №569/7393/17 ,

в с т а н о в и в :

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» про відновлення прав споживача шляхом зобов`язання здійснити перерахунок платежів за спожитий природний газ та скасування рішення ПАТ «Рівнегаз» про збільшення норм споживання природного газу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири по АДРЕСА_1 . Вказує, що 25 жовтня 2016 року вона як мешканець житлового будинку, отримала листа від ПАТ «Рівнегаз» згідно якого її попереджено, що рішенням комісії від 18.10.2016 року збільшено усім мешканцям будинку нарахування об`ємів природного газу до 9.8 м куб. на особу/місяць, оскільки вона буцімто відмовилась від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, яке проводиться за кошти ПАТ «Рівнегаз».

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» про відновлення прав споживача шляхом зобов`язання здійснити перерахунок платежів за спожитий природний газ та скасування рішення ПАТ «Рівнегаз» про збільшення норм споживання природного газу задоволено частково.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» здійснити перерахунок платежів за спожитий природний газ ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 і яка приєдналася до типових договорів від 06 листопада 2015 року за №1384/27829, починаючи з листопада 2016 року по 08 серпня 2018 року на час дії і відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №2013, виходячи із розміру 4,4 м3 на одну особу в місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимоги про скасування рішення ПАТ «Рівнегаз» про збільшення норм споживання природного газу суд виходив з того, що оскільки рішення комісії ПАТ «Рівнегаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем від 18 жовтня 2016 року не може породжувати для позивача будь-яких правових наслідків, а тому, у останньої відсутнє право ставити питання про його скасування.

В апеляційній скарзі в частині відмовлених позовних вимог, представник позивача вказує на його незаконність з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд не звернув увагу, що позивач проживає у житловому будинку по АДРЕСА_2 , а тому рішення комісії безпосередньо стосується її прав і підставою позову слугувало саме це оспорюване рішення комісії. А відповідач і буде надалі проводити нарахування плати за використання природного газу за граничними нормами споживання.

Крім того, суд безпідставно відмовив у відшкодуванні витрат на правову допомогу, оскільки нею надано всі докази понесених нею витрат.

Просить судове рішення в оскаржуваній частині скасувати та постановити нове рішення в цій частині про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі вказують, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просять залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і це установлено судом першої інстанції, позивач є власником квартири АДРЕСА_3 .

06 жовтня 2016 року представниками ПАТ «Рівнегаз» складено Акт про порушення № 03. В Акті зазначено, що на об`єкті - житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем, а саме: відмова голови ОСББ ОСОБА_2 від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу.

18 жовтня 2016 року даний акт був розглянутий на засіданні комісії ПАТ «Рівнегаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем, яка за результатами розгляду цього акта прийняла рішення про зміну режиму нарахування об`ємів природного газу побутовим споживачам, що проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом встановлення останнім із 01 листопада 2016 року граничної місячної норми споживання на одну особу, яка передбачена додатком 10 до вищевказаного Кодексу, тобто 9.8 м. куб. на одну особу.

В період з грудня 2016 року позивач отримав від ПАТ «Рівнегаз» рахунки на оплату за спожитий газ та послуги газопостачання згідно яких ОСОБА_1 повинна сплачувати за спожитий газ за граничними об`ємами .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2019 року зобов`язано відповідача здійснити перерахунок платежів за спожитий природний газ починаючи з листопада 2016 року по 08 серпня 2018 року на час дії і відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №2013, виходячи із розміру 4,4 м3 на одну особу в місяць. Рішення суду в цій частині набрало законної сили і є чинним.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 24 Конституції України гарантує, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч. 1ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів"крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору.

Убачається, що судом першої інстанції встановлено, що рішення постійно діючої комісії ПАТ з розгляду актів про порушення про визначення позивачу, фактичного об`єму споживання природного газу за граничним об`ємам споживання природного газу населенням прийнято з порушення норм чинного законодавства, а саме Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (далі - Тимчасове положення).

Незважаючи на це нарахування позивачу обсягів спожитого газу за нормами споживання 9,8 куб. м відповідач здійснив саме як санкцію за порушення правил обліку та споживання природного газу, що полягало у відмові від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника), не відносно конкретних споживачів, а відносно усіх мешканців будинку АДРЕСА_2 , у яких не встановлені індивідуальні газові лічильники та не за відповідний календарний місяць, в якому малося порушення, а з 01 листопада 2016 року та на не визначений строк..

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року та постановою Верховного Суду від 27 листопада 2018 року по справі №826/2507/18 визнано протиправною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників».

Постанова Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» втратила чинність 08.02.2019 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року № 63 «Про деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами».

Таким чином, встановивши, що відповідачі своїми діями порушили права споживача ОСОБА_1 , які гарантовані статтею 24 Конституції України та частиною першою статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», тому дійшов правильного висновку щодо відновлення прав споживача на оплату споживання природного газу по нормі, визначеній постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 у розмірі 4,4 м куб. на одну особу в місяць, шляхом здійснення перерахунку платежів з листопада 2016 по серпень 2018 року.

З урахуванням викладеного, суд дійшов правильного висновку, що рішення постійно діючої комісії ПАТ з розгляду актів про порушення про визначення ОСОБА_1 фактичного об`єму споживання природного газу за граничним об`ємам споживання природного газу населенням не можуть породжувати для позивача як споживача будь-яких правових наслідків, так як в них не зазначено конкретно його прізвище.

Доводи апеляційної скарги проте, що в разі не скасування рішення комісії від 18 жовтня 2016 року відповідач продовжить і надалі проводити нарахування плати за використання природного газу за граничними нормами споживання, апеляційним судом відхиляється, оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях на майбутнє.

Відмовляючи позивачці у компенсації судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з відсутності документів про оплату послуг пов`язаних із наданням правничої допомоги (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження такого висновку судом наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на зібраних у справі доказах і не суперечать вимогам ст. ст.137, 141 ЦПК України.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа №757/47925/15-ц, від 20 червня 2018 року справа №127/1284/14-ц, від 27 червня 2018 року справа №554/9348/15-ц, від 25 липня 2018 року справа №522/4198/17ц

Судом установлено, що правничу допомогу у цій справі позивачці надавав адвокат Федорков В.І. за договором про надання правничої допомоги представництва інтересів від 04 травня 2017 року.

11 березня та 15 листопада 2019 року представником позивача адвокатом надано розрахунки про кількість робочого часу затраченого у зв`язку з наданням правової допомоги ОСОБА_1 (з детальним описом наданих робіт виконаних адвокатом) від 11 березня 2019 року та від 22 липня 2019 року, акт прийому-здачі виконаних робіт від 22 липня 2019 року, ордер серії РН-331 №03 від 28 грудня 2017 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №59 від 11 березня 2018 року на суму 5346 грн, та додаткову угоду до договору про надання правової допомоги та представництва інтересів від 10 травня 2019 року.

Разом з тим, із оглянутої у судовому засіданні апеляційного суду копії книги обліку доходів і витрат - адвоката Федоркова В.І., яку ведуть фізичні особи-підприємці і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, у період від 11 березня 2018 року запис отриманого ним доходу на суму 5346 грн відсутній, крім того, записи про доходи за 2018 рік містять численні виправлення, які не відповідають вимогам Податкового кодексу України.

Враховуючи наведене, суд дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено понесення нею витрат на надання правничої допомоги у розмірі 5346 грн. на підставі квитанції до прибуткового касового ордера №59 від 11 березня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим судове рішення в оскаржуванній частині підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2019 року в оскаржуванній частині залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: