Провадження 2/127/5064/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивований тим, що 25.08.2007 між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З червня 2019 року позивач разом з малолітньою дитиною проживають окремо від відповідача. Наразі в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом відповідача про розірвання шлюбу. З моменту окремого проживання відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач має постійне місце роботи, є засновником ТОВ «Технобуд - С», ТОВ «ТБС-ПРОФ» та ТОВ «Технобуд Центрум», відповідно має право на отримання дивідендів. Оскільки відповідач з червня 2019 року не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач відповідно до ст. 191 СК України має право на стягнення аліментів за минулий час, тобто з червня 2019 року.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000, 00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 01.06.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Також, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою суду від 20.01.2020 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Також, даною ухвалою витребувано від Головного управління державної податкової служби у Вінницькій області інформацію з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про розмір доходу ОСОБА_2 за 2019 рік.

На виконання вищевказаного судового рішення 10.02.2020 судом отримано від Головного управління державної податкової служби у Вінницькій області витребувану інформацію.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 29.01.2020 було отримано копію ухвали суду від 20.01.2020 та копію позовної заяви із доданими до неї документами. Позивачем ухвалу суд від 20.01.2020 було отримано 23.01.2020. (а.с. 58, 59)

У строк, визначений судом ухвалою суду від 20.01.2020, від відповідача судом було отримано відзив на позовну заяву 14.02.2020.

У відзиві відповідач зазначив, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2019 шлюб із позивачем розірвано. Після припинення шлюбу донька залишилась проживати разом із матір`ю у спільній квартирі подружжя, яка залишиться у власності позивача. Також відповідач зазначив, що на даний час він працює в ТОВ «Технобуд - С» і отримує заробітну плату в розмірі 8 100, 00 гривень. Крім того, за сумісництвом він працевлаштований в ТОВ «ТБС-ПРОФ» із щомісячним доходом у розмірі 2 850, 00 гривень. Також відповідач зазначив, що він не є власником (учасником) ТОВ «Технобуд - С», а ТОВ «Технобуд Центрум» не здійснює свою господарську діяльність. Беручи до уваги те, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відповідач вважає за достатнє стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

28.02.2020 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив із викладенням своїх пояснень, міркувань і аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення.

З офіційного веб-сайту Укрпошти вбачається, що відповідач отримав вищевказану відповідь на відзив 04.03.2020.

Від відповідача на адресу суду заперечення на відповідь на відзив не надходили.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 25.08.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 25.08.2007, актовий запис № 2134. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_5 . (а.с. 7)

Згідно з свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданим 02.08.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 2767. (а.с. 6).

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті судової влади України, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2019 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 23.01.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З позовної заяви вбачається, що позивачем, з якою проживає дитина, обрано спосіб стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі.

Таким чином, зазначення відповідачем про стягнення з нього аліментів в частці від його заробітку і визначення саме такого способу стягнення аліментів судом у рішенні, є безпідставним.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 20.01.2020 року було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.08.2007 до 23.12.2019, від якого мають спільну дитину: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю - позивачем по справі.

При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, доступ до якого є публічно доступним, відповідач є учасником ТОВ «Технобуд Центрум», кінцевим беніфіціарним власником (контролером) ТОВ «ТБС-ПРОФ» та ТОВ «Технобуд - С», керівником ТОВ «ТБС-ПРОФ» та ТОВ «Технобуд - С». (а.с. 16-35)

Згідно з інформацією, наданою Головним управлінням державної податкової служби у Вінницькій області на виконання вимог ухвали суду від 20.01.2020, дохід ОСОБА_2 становить:

-за 1-й квартал 2019 року: від ТОВ «Технобуд - С» - 24 000, 00 гривень (заробітна плата); від ТОВ «ТБС-ПРОФ» - 8 400, 00 гривень (заробітна плата);

-за 2-й квартал 2019 року: від ТОВ «Технобуд - С» - 24 000, 00 гривень (заробітна плата); від ТОВ «ТБС-ПРОФ» - 8 400, 00 гривень (заробітна плата); від РСЦ МВС у Вінницькій області - 4 000, 00 гривень (продаж (обмін) рухомого майна);

-за 3-й квартал 2019 року: від ТОВ «Технобуд - С» - 24 000, 00 гривень (заробітна плата); від ТОВ «ТБС-ПРОФ» - 8 550, 00 гривень (заробітна плата). (а.с. 65)

При цьому, судом прийнято до уваги, що вищевказаний дохід визначений за квартал в цілому, а не щомісячно.

Вищевказаний дохід відповідача підтверджується й довідками про заробітну плату від 09.02.2020 та від 10.02.2020, виданими ТОВ «Технобуд - С» і ТОВ «ТБС-ПРОФ», наданими відповідачем разом із відзивом. (а.с. 72-73)

При встановленні розміру доходу відповідача судом прийнято до уваги, що у Державному реєстрі, який формується з інформації, що надходить від усіх територіальних органів ДФС та від інших державних органів відповідно до законодавства, забезпечується єдиний державний облік фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються ПК та іншими нормативно-правовими актами України.

Інформація щодо одержання відповідачем іншого доходу відсутня.

Водночас, судом прийнято до уваги, що на матеріальний стан відповідача можуть вказувати не лише його офіційні доходи, але й його спосіб життя, яким майном він володіє і користується тощо, адже все це разом демонструє його фінансову спроможність.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.11.2019, у власності відповідача перебуває наступне нерухоме майно: гараж 131 в ГК «Світлана» по АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 . (а.с. 102) Також з даного Реєстру від 26.01.2020 вбачається, що до 27.11.2019 у власності відповідача перебувала квартира АДРЕСА_3 . (а.с. 101)

Відповідно до довідки, наданої РСЦ у Вінницькій області ТСЦ 04.12.2019, за відповідачем зареєстровано право власності на автомобіль марки Hyundai Getz, 2003 р.в., а транспорті засоби:

-автомобіль марки Volkswagen Passat, 2015 р.в.;

-автомобіль марки Opel Astra, 2012 р.в.,

-автомобіль марки Scoda Octavia A5, 2012 р.в.,

-автомобіль марки Audi A6, 2002 р.в.

перереєстровано на нових власників на підставі договорів купівлі-продажу в період 2016-2019 роки. (а.с. 97-98)

Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду ні позивачем, ні відповідачем не повідомлено про стан здоров`я дитини; відсутність/наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина.

Позивачем не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів, які вказували на необхідність і можливість стягнення аліментів з відповідача саме у визначеному нею розмірі.

Судом прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

Також судом прийнято до уваги повідомлення відповідача про можливість сплати ним аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку щомісячно.

Судом встановлено, що позивачка зареєстрована підприємцем, і як нею вказано у позові, отримує дохід від підприємницької діяльності. (а.с. 13-15)

При цьому судом прийнято до уваги, що прожитковий мінімум на дитину від 6 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік», з 01.01.2020 становить 2 218, 00 гривень.

Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, врівноважуючи позиції сторін, законодавець обмежує максимально можливий розмір аліментів для дитини - 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Водночас, суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України.

Враховуючи вищевикладене, достатніх підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини саме в розмірі 10 000, 00 гривень щомісячно, судом не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті справи, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Суд прийшов до висновку в наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000, 00 гривень, щомісячно.

Достатніх підстав для стягнення аліментів саме в розмірі 10 000, 00 гривень, судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено й підстав для стягнення аліментів з 01.06.2019. Так, відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталася до суду із заявою про стягнення з відповідача аліментів в порядку наказного провадження. (а.с. 95-96) Однак, враховуючи положення ст. 191 СК України, необхідною умовою для стягнення аліментів за минулий час є не лише вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але й ухилення останнього від їх сплати.

«Ухилення» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 191 СК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання позивача як на підставу її вимог, підлягають доведенню саме позивачем. Зокрема, задоволення такої вимоги можливе лише за умови доведення факту «ухилення» відповідача від сплати ним аліментів.

Тобто законом передбачено стягнення аліментів за минулий час на підставі ч. 2 ст. 191 СК України не за наявності факту вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а за наявності факту ухилення останньоговід їх сплати в разі вжиття таких заходів.

Суду не надано позивачкою доказів наявності з боку відповідача свідомих діянь, дій або бездіяльності спрямованих на несплату аліментів, що може вважатись ухиленням відповідача від їх сплати.

Отже, на підставі ст. 180 і ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти суд присуджує з 19.12.2019 (направлення позову на адресу суду) і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дітей не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України.

Згідно з ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову, згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», часткове задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 230, 52 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (30, 00 %).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судом встановлено, що 20.11.2019 позивачка уклала угоди із адвокатами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 № 7 і № 14 , яким доручила захист своїх інтересів за позовами про поділ майна подружжя та стягнення аліментів. Згідно даних угод сторонами було погоджено гонорар в розмірі по 5 000, 00 гривень кожному з адвокатів, в тому числі й «за позовом про стягнення аліментів» - по 2 000, 00 гривень. (а.с. 37, 46-47)

20.11.2019 позивачем було сплачено кожному з адвокатів по 5 000, 00 гривень, що підтверджується прибутковими касовими ордерами № 7 і № 14. (а.с. 36)

Згідно з Єдиним реєстром адвокатів України, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є адвокатами, здійснюють адвокатську діяльність на підставі свідоцтв про право на зайняття адвокатською діяльністю № 227 і № 631, виданими 19.12.2003 і 26.01.2009, відповідно.

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Адвокатами позивачки суду надано розрахунок суми витрат на правничу допомогу з описом робіт (наданих послуг). (а.с. 107-108)

Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000, 00 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на те, що справа є незначної складності. Крім того, оцінка дій адвокатів, що полягали у підготовці запитів, клопотання про витребування доказів, підготовки позовної заяви, відповіді на відзив, ознайомлення із матеріалами справи, зазначених у розрахунках суми витрат кожного з адвокатів, вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Також, оцінюючи дії адвоката Глазунової Л.М., згідно наданого розрахунку суми витрат, судом встановлено, що «підготовка запиту до ГУ ДПС у м. Києві» не стосуються даної цивільної справи, оскільки як зазначено у самому запиті він здійснений по справі про поділ майна подружжя. (а.с. 41) Запити адвокатів Глазунова О.М. від 21.11.2019 та ОСОБА_7 від 04.12.2010 є аналогічними. (а.с. 40-41)

Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у заявленій сумі (4 000, 00 гривень) буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат слід залишити за позивачем.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 155, ст. 179, ч. 1 ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 і ч. 2 ст. 182, ст.ст. 184, 191 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 12, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 141, 174, 209-211, 229, 235, 258, 259, 263-265, 273-275, 278, 279, 354, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 19.12.2019 та до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 230, 52 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 000, 00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцятиднів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Рішення суду складено 23.03.2020.

Суддя: