У Х В А Л А

16.03.2020 Справа №607/1114/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Облещук О.В.,

у відсутності учасників судового процесу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н.В., заінтересована особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

04 лютого 2020 року через Електронний суд (підсистема (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) надійшла до суду скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гнатюк Н.В. (далі державний виконавець Гнатюк Н.В.)

У зазначеній скарзі ОСОБА_1 просив: 1) визнати дії державного виконавця Гнатюк Н.В. щодо не зазначення в акті державного виконавця від 03.02.2020 року у виконавчому провадженні №60524801 про невиконання рішення боржником протиправними; 2) зобов`язати державного виконавця Гнатюк Н.В. скласти акт про невиконання боржником 03.02.2020 року рішення у справі №607/1114/17 через недопущення боржника до дитини, що перебувала за адресою, визначеною державним виконавцем місцем побачень; 3) визнати дії державного виконавця Гнатюк Н.В. щодо невинесення передбаченої ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» 03.02.2020 року постанови протиправними; 4) зобов`язати державного виконавця Гнатюк Н.В. винести постанову про накладення на боржника штрафу з підстав невиконання нею 03.02.2020 року рішення суду, із зазначенням вимоги виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередженням про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування скарги зазначено, що постановою від 19 листопада 2019 року головного державного виконавця ТМВ ДВС ГТУЮ Гнатюк Н.В. у виконавчому провадженні №60524801 місцем побачення стягувача з дитиною було визначено адресу проживання боржника: АДРЕСА_1 . 03 лютого 2020 року він прибув за вказаною адресою на виконання рішення у справі №607/1114/17, проте боржник не впустила його до сина в кімнату гуртожитку за цією адресою. Виконавець при цьому склала акт про те, що боржник не впустила стягувача до дитини, однак усупереч фактичним обставинам зазначила в акті про виконання рішення боржником, у той час як боржник його не виконала. Наведене, на переконання скаржника, підтверджується відеозаписами з відеокамер поліцейських ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були свідками вищевикладених обставин.Також, усупереч вимогам ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не винесла постанову про накладення на боржника штрафу із зазначенням вимоги виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність. Близько 11 години того ж дня державний виконавець Гнатюк Н.В., усупереч вимогам ч. 2 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» залишила місце виконання рішення. Після цього боржник зачинила двері до кімнати, де перебувала дитина, тим самим перешкодивши виконанню рішення. Наведене, на переконання скаржника, підтверджується відеозаписами з відеокамер поліцейських ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які прибули за викликом стягувача.

07 лютого 2020 року ухвалою судді скаргу залишено без руху та заявнику надано строк для усунення виявлених недоліків.

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав заяву на виконання зазначеної ухвали, частково виконавши викладені в ній вимоги, подав скаргу в новій редакції. Вимоги скарги та обставини на їх обґрунтування аналогічні тим, які викладені у скарзі від 04 лютого 2020 року та описані вище.

Ухвалою судді від 19 лютого 2020 року відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 та призначено її розгляд на 28 лютого 2020 року о 10 годині.

Цією ж ухвалою витребувано у Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № 60524801 з примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року в цивільній справі № 607/1114/17, а також витребувано в Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24) відеозаписи з нагрудних камер патрульних поліцейських ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , які 03.02.2020р. виїжджали за адресою: АДРЕСА_1 , на яких зафіксовано зазначений виїзд.

26 лютого 2020 року від державного виконавця Гнатюк Н.В. надійшли письмові заперечення на скаргу, суть яких зводиться до того, що вимоги закону при виконанні рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нею не порушувались. Зокрема, 03 лютого 2020 року при перевірці виконання рішення вона склала два акти: один про те, що боржником рішення виконано, однак побачення не відбулося через відмову дитини спілкуватися та йти на побачення з батьком, інший про те, що після виклику поліції о 10 годині 30 хвилин боржник ОСОБА_2 повторно надала стягувачу можливість зайти до кімнати АДРЕСА_2 , однак дитина повідомила, що не хоче з ним іти гуляти та спілкуватися, просив вийти з кімнати, почав плакати. Оскільки боржник не чинила перешкод стягувачу в побаченні з дитиною, а дитина сама відмовилась від зустрічі, підстави накладення штрафу на боржника відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні. Вимоги ст. ст. 64, 64-1 цього Закону нею повністю дотримані. Тому вважає вимоги скарги безпідставними. До заперечень долучено засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № 60524801.

У зв`язку з ненадходженням витребуваних відеозаписів 28 лютого 2020 року о 10 годинірозгляд скарги відкладено на 11 березня 2020 року на 11 годину, оскільки скаржник наполягав на дослідженні цих доказів як таких, що на його переконання, обґрунтовують вимоги, викладені у скарзі.

У судовому засіданні 11 березня 2020 року ОСОБА_1 скаргу підтримав із викладених у ній підстав та просив задовольнити.

Державний виконавець Гнатюк Н.В. у судовому засіданні 11 березня 2020 року підтримала письмові заперечення, просила в задоволенні скарги відмовити.

Боржник ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання 11 березня 2020 року об 11 годині повторно не з`явилася, не повідомивши про причини неявки.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відтак, у судовому засіданні 11 березня 2020 року розпочато розгляд скарги, та з огляду на значний обсяг доказів, які підлягають дослідженню, у тому числі значну тривалість відеозаписів, на дослідженні яких у повному обсязі наполягав скаржник, у розгляді скарги оголошено перерву до 16 березня 2020 року до 16 години.

У судове засідання 16 березня 2020 року о 16 годині учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду скарги, не з`явились.

Від державного виконавця Гнатюк Н.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

13 березня 2020 року від ОСОБА_1 надійшло письмове клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Проте, причин неявки у судове засідання 16 березня 2020 року о 16 годині з цього клопотання не вбачається. Будь-яких інших заяв від ОСОБА_1 не надходило.

Боржник ОСОБА_2 також не повідомила про причини неявки у судове засідання 16 березня 2020 року о 16 годині.

За вказаних обставин відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України суд вважає можливим завершити розгляд скарги за відсутності учасників справи.

У судовому засіданні 16 березня 2020 року судом задоволено клопотання ОСОБА_1 , яке надійшло від нього 13 березня 2020 року, долучено надані ним письмові докази копії матеріалів судової справи № 607/2112/20 з копіями розписок ОСОБА_1 про ознайомлення з ними та отримання ним копії ухвали слідчого судді від 27.02.2020р., а також вжито заходів щодо долучення до матеріалів скарги поданих ним раніше в електронному вигляді копій матеріалів судових справ № 607/2/20, № 607/227/20, № 607/229/20, № 607/445/20, № 607/509/20, № 607/23370/19, № 607/24464/19, № 607/27293/19, № 607/29657/19, № 607/966/20, № 607/29160/19, № 607/29163/19 і долучено копії зазначених справ у паперовому вигляді.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

09 січня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/1114/17, згідно з яким суд вирішив: визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., встановивши, що батько проводить з сином час за наступним графіком: щопонеділка, з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.; кожну другу та четверту суботу місяця 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; другу частину щорічних літніх канікул.

06 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області з заявою про примусове виконання рішення суду на підставі зазначеного виконавчого листа.

07 листопада 2019 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гнатюк Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60524801 за вказаним виконавчим листом.

Відповідно до постанови державного виконавця Гнатюк Н.В. від 19 листопада 2019 року місцем побачення стягувача ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_7 визначено АДРЕСА_1 (місце проживання боржника).

02 січня 2020 року винесено постанови про передачу зазначеного виконавчого провадження до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та про прийняття виконавчого провадження головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гнатюк Н.В.

03 лютого 2020 року о 10 годині 20 хвилин державний виконавець Гнатюк Н.В. склала акт державного виконавця, згідно з яким при виконанні виконавчого листа №607/1114/17 за адресою: АДРЕСА_1 боржник ОСОБА_2 рішення суду виконала, надала сина для побачень з батьком ОСОБА_1 . Однак, побачення не відбулося через те, що дитина відмовилася іти на побачення з батьком. Боржник запропонувала стягувачу брати дитину та йти гуляти в іншому місці, однак стягувач не послухав та викликав поліцію. Жодних дій, спрямованих на спілкування з дитиною стягувач не вчинив, не привітався з дитиною, не запитав нічого, одразу викликавши поліцію. Стягувач із актом ознайомився, але від підпису відмовився. Акт підписаний державним виконавцем, боржником та понятими.

03 лютого 2020 року о 10 годині 40 хвилин державний виконавець Гнатюк Н.В. скала акт державного виконавця, згідно з яким при виконанні виконавчого листа №607/1114/17 за адресою: АДРЕСА_1 після виклику стягувачем поліції о 10 годині 30 хвилин боржник ОСОБА_2 повторно надала стягувачу можливість зайти в кімнату АДРЕСА_2 . Після того, як ОСОБА_1 зайшов у кімнату, син ОСОБА_7 повідомив, що не хоче йти з ним гуляти та спілкуватися, просив вийти з кімнати, на що стягувач відмовився і дитина почала плакати. Стягувач із актом ознайомився, але від підпису відмовився. Акт підписаний державним виконавцем, боржником та понятими.

Обставини, які описані в акті державного виконавця Гнатюк Н.В. від 03 лютого 2020 року, складеному о 10 годині 40 хвилин, повністю підтверджені відеоматеріалами, які переглянуті в судовому засіданні з участю ОСОБА_1 та державного виконавця Гнатюк Н.В.

Зокрема, вказаними відеоматеріалами (відео з камер 000007 та 000009) підтверджено, що 03 лютого 2020 року о 10 годині 29 хвилин у присутності працівників поліції ОСОБА_2 надала можливість ОСОБА_1 зайти до кімнати. Син ОСОБА_7 просив його не заходити до кімнати, казав, що не хоче його бачити. Проте, ОСОБА_1 вільно, без створення будь-яких перешкод з боку ОСОБА_2 , увійшов до кімнати та сів на дивані. Із сином він не спілкувався, нічого не запитував. ОСОБА_7 неодноразово просив ОСОБА_1 вийти з кімнати, наполягаючи, що не хоче бачитись із ним, почав плакати, на що ОСОБА_2 стала заспокоювати дитину, а працівники поліції просили ОСОБА_1 вийти з кімнати, оскільки дитина переживає сильний стрес через його присутність. Проте ОСОБА_1 все ж таки залишався сидіти там же, дитина продовжувала плакати і боржник ОСОБА_2 врешті теж наполегливо просила ОСОБА_1 покинути кімнату. Зрештою, внаслідок неодноразових наполягань працівників поліції стягувач все-таки вийшов із приміщення, а боржник зачинила за ним двері.

03 лютого 2020 року державним виконавцем Гнатюк Н.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, однак 12 лютого 2020 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 державний виконавець Гнатюк Н.В. винесла постанову про відновлення виконавчого провадження.

Перевіряючи, чи відповідали оскаржувані дії державного виконавця Гнатюк Н.В. вимогам закону, чи прийняті вони в межах її повноважень та чи було порушено внаслідок її дій право заявника, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з ч. 1 вказаної статті виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону (за рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням), перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною, встановлений ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. ч. 1 - 3 цієї статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

ОСОБА_1 стверджував, що державний виконавець Гнатюк Н.В. усупереч фактичним обставинам зазначила в акті про виконання рішень боржником, хоча насправді боржник його не виконала, зокрема не впустила його до сина в кімнату гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 наполягав, що ці обставини підтверджуються відеозаписами з відеокамер патрульних поліцейських. І після їх перегляду в судовому засіданні продовжував це стверджувати, наполягаючи, що ОСОБА_2 зачинила перед ним двері, відтак перешкодила виконанню рішення.

Проте, опис подій, зафіксований на вказаних відеозаписах, зокрема на відео з камер 000007 та 000009, детально викладено вище, і цими записами підтверджується, що ОСОБА_2 надала можливість ОСОБА_1 зайти до кімнати та не чинила перешкод у спілкуванні з дитиною. Проте, син відмовився спілкуватись із батьком. Згодом, коли син почав плакати, працівники поліції просили ОСОБА_1 вийти, ситуація напружувалась, і врешті-решт ОСОБА_2 зачинила двері до кімнати. Ці події, зафіксовані на вказаних відеозаписах, мали місце 03 лютого 2020 року з 10 години 26 хвилин до 10 години 40 хвилин.

Натомість, акт державного виконавця від 03 лютого 2020 року про те, що боржник виконала рішення і надала дитину для побачення з батьком, складено 03 лютого 2020 року о 10 годині 20 хвилин. Жодних доказів про те, що викладені в ньому обставини не відповідали дійсності, судом не здобуто.

На підставі ж подій, які відображені на вказаних вище відеозаписах, складений наступний акт від 03 лютого 2020 року, який складено о 10 годині 40 хвилин. Усі зазначені в ньому обставини повністю відповідають тим обставинам, які суд вивчив із досліджених у судовому засіданні ведеозаписів, зокрема із відео з камер 000007 та 000009.

Більше того, суд вважає, що виконання рішення суду про визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина залежить не від того, чи дозволила боржник увійти стягувачу до її помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , а від того, чи надала вона стягувачу доступ до дитини, оскільки рішенням суду не визначено місця побачень із дитиною, а державний виконавець відповідно до постанови від 19 листопада 2019 року визначила місце побачення за місцем проживання боржника, оскільки в цьому випадку саме у місці побачення, визначеному державним виконавцем, відповідно до вимог ч. 2 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» здійснюється перевірка виконання рішення боржником. Однак, ні у рішенні суду, ні у постанові державного виконавця не вказано, що побачення з дитиною повинні відбуватись саме у приміщенні квартири.

Таким чином, судом установлено, що державний виконавець здійснивши перевірку виконання боржником рішення суду у час побачення, визначений рішенням суду, та у місці побачення, визначеному в постанові державного виконавця, переконавшись, що боржник ОСОБА_2 надала стягувачу доступ до дитини, склала акт про виконання рішення суду, відтак діяла відповідно до вимог ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд вважає безпідставними твердження стягувача про те, що свідченням невиконання рішення є те, що ОСОБА_2 зачинила перед ним двері до кімнати, в якій перебувала дитина. Усім подіям щодо виконання боржником рішення суду про визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_7 , які відбувались 03 лютого 2020 року, суд надав оцінку при аналізі відеозаписів із камер 000007 та 000009, що викладено вище.

Подані ОСОБА_1 копії матеріалів судової справи № 607/2112/20 та ухвали слідчого судді від 27.02.2020р. у цій справі не є доказом невиконання 03 лютого 2020 року ОСОБА_2 судового рішення про визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина, оскільки в ухвалі слідчого судді встановлено бездіяльність посадових осіб Тернопільської місцевої прокуратури у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих на підставі заяви ОСОБА_1 , до ЄРДР. Однак, цією ухвалою не встановлено ні події, ні складу кримінального правопорушення. Ухвала не містить ніяких висновків щодо дій державного виконавця.

Копії матеріалів інших судових справ, зокрема № 607/2/20, № 607/227/20, № 607/229/20, № 607/445/20, № 607/509/20, № 607/966/20, № 607/23370/19, № 607/24464/19, № 607/27293/19, № 607/29657/19, № 607/966/20, № 607/29160/19, № 607/29163/19, № 607/29169/19 не підтверджують вимог скарги, оскільки всі чотири вимоги скарги стосуються неправомірних, на думку ОСОБА_1 , дій державного виконавця Гнатюк Н.В., які нею допущені при перевірці виконання рішення 03 лютого 2020 року, а у вказаних судових справах розглядались скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Тернопільської місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення на підставі його заяв про вчинення, на його переконання, ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, які полягали в умисному перешкоджанні виконанню судового рішення про визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина, що мали місце упродовж грудня 2019 січня 2020 року, тобто в інші дати, відмінні від 03 лютого 2020 року.

Також, суд вважає неналежними доказами відеозаписи з камер 000047 та 000037, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ОСОБА_1 є: 1) визнати дії державного виконавця Гнатюк Н.В. щодо не зазначення в акті державного виконавця від 3.02.2020 року у виконавчому провадженні №60524801 про невиконання рішення боржником протиправними; 2) зобов`язати державного виконавця Гнатюк Н.В. скласти акт про невиконання боржником 3.02.2020 року рішення у справі №607/1114/17 через недопущення боржника до дитини, що перебувала за адресою, визначеною державним виконавцем місцем побачень; 3) визнати дії державного виконавця Гнатюк Н.В. щодо невинесення передбаченої ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» 3.02.2020 року постанови протиправними; 4) зобов`язати державного виконавця Гнатюк Н.В. винести постанову про накладення на боржника штрафу з підстав невиконання нею 3.02.2020 року рішення суду, із зазначенням вимоги виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередженням про кримінальну відповідальність.

У судовому засіданні державний виконавець Гнатюк Н.В. підтвердила, що перевіряла виконання рішення суду про визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_7 03 лютого 2020 року о 10 годині. За наслідками перевірки його виконання нею складено два акти о 10 годині 20 хвилин та о 10 годині 40 хвилин. Орієнтовно до 10 години 50 хвилин вона, виконавши всі необхідні дії у виконавчому провадженні, закінчила перевірку виконання рішення, після чого близько 11 години залишила місце його виконання.

Відеозапис із камери 000047 містить запис подій, які відбувалися 03 лютого 2020 року в період часу з 11 години 44 хвилини до 11 години 55 хвилин, а відеозапис із камери 000037 з 11 години 44 хвилини до 11 години 59 хвилин цього ж дня. Зокрема, на вказаних відеозаписах міститься розмова ОСОБА_1 з поліцейськими, які прибули за його викликом, що стосувався: 1) невиконання, на думку ОСОБА_1 , рішення суду, і 2) неправомірних, теж на його переконання, дій поліцейських. Разом із поліцейськими, які прибули на вказаний виклик, ОСОБА_1 піднявся до помешкання ОСОБА_2 та сина ОСОБА_8 , де об 11 годині 47 хвилин, у присутності працівників патрульної поліції, ОСОБА_2 відчинила двері, а ОСОБА_7 на їх запитання знову відмовився спілкуватися з ОСОБА_1

ОСОБА_1 стверджував, що, оскільки час побачень за рішенням суду визначений з 10 до 12 години, то ці відеозаписи є належними доказами на обгрунтування його скарги.

Однак, як зазначалося вище, вимоги скарги ОСОБА_1 стосуються конкретних дій державного виконавця Гнатюк Н.В., які вона здійснювала під час перевірки виконання рішення 03 лютого 2020 року, про що склала відповідні акти о 10 годині 20 хвилин та о 10 годині 40 хвилин.

Твердження ОСОБА_1 про передчасне завершення державним виконавцем Гнатюк Н.В. перевірки виконання рішення не заслуговують на увагу, оскільки її дії відповідали вимогам ч. 5 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, прибувши 03 лютого 2020 року о 10 годині за визначеним місцем виконання рішення, державний виконавець, переконавшись у належному виконанні боржником рішення, склала відповідний акт, як це передбачено вказаною нормою Закону.

Розглянувши матеріали справи, взявши до уваги пояснення скаржника та державного виконавця, дослідивши наявні у справі докази (як подані скаржником так і витребувані судом), давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Так, суд дійшов висновку, що державний виконавець Гнатюк Н.В. 03 лютого 2020 року о 10 годині належним чином здійснила перевірку виконання боржником ОСОБА_2 рішення суду про визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_7 , в ході якої встановила, що боржник надала сина для побачень з батьком ОСОБА_1 , проте, побачення не відбулося, оскільки дитина відмовилася іти на побачення з батьком.

Відтак, державним виконавцем не встановлено факту невиконання без поважних причин боржником рішення суду, а тому підстав для складання акту та винесення постанови про накладення на боржника штрафу відповідно до ч. 2 ст. 63, ч. 3 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» не було.

Частиною 3 статті 451 ЦПК України зазначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене суд вважає, що державний виконавець Гнатюк Н.В. діяла з дотриманням вимог закону, а тому відсутні підстави визнавати протиправними її дії щодо не зазначення в акті державного виконавця від 03.02.2020 року у виконавчому провадженні №60524801 про невиконання рішення боржником, зобов`язувати її складати акт про невиконання боржником 03.02.2020 року рішення у справі №607/1114/17 через недопущення боржника до дитини, визнавати протиправними її дії щодо невинесення передбаченої ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» 03.02.2020 року постанови та зобов`язувати виносити постанову про накладення на боржника штрафу з підстав невиконання нею 03.02.2020 року рішення суду, із зазначенням вимоги виконати рішення протягом 10 робочих днів і попередженням про кримінальну відповідальність. Відтак, скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 450-452, 260 261, 353 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н.В., заінтересована особа ОСОБА_2 , відмовити.

Ухвала набираєзаконної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Повна ухвала складена 20 березня 2020 року.

Суддя Сташків Н.М.

Головуючий суддяН. М. Сташків