Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2020 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

секретаря Бурячек О.В.,

за участі учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Микитишин О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районного в місті Києві державної адміністрації про заборону чинення перешкод у спілкуванні батька з малолітньою дитиною, встановлення графіку спілкування та участі у вихованні дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до ОСОБА_2 , просив суд: « Заборонити ОСОБА_2 чинити будь-які перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 та участі у її виховання. Встановити ОСОБА_1 графі спілкування та участі у вихованні з малолітньою донькою ОСОБА_4 щопонеділка, щосереди та щоп`ятниці з 18:00 до 21:00 год., першої та третьої суботи місяця з 18:00 до 22:00 год., другої та четвертої неділі місяця з 10:00 до 14:00 год, без присутності матері. Встановити графік спільного відпочинку ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_4 двічі на рік по 10 днів, у липні та у лютому місяці, з можливістю виїзду за межі міста Києва, без присутності матері», що є предметом позову.

09 січня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України, 07 лютого 2020 року представник відповідача подала до суду відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила відмовити у задоволення позову в повному обсязі.

24 лютого 2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив, висловив свою позицію щодо обставин наведених відповідачем у відзиві на позов, вважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, недоведеними належними та допустимими доказами.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, пояснив, що з грудня 2016 року і по теперішній час малолітня донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи з січня 2019 року відповідач почала обмежувати позивача у спілкуванні з дитиною, пояснюючи це різними причинами, протягом 2019 року позивач бачився з дитиною не рідше одного разу на два місяці, ці зустрічі були дуже короткостроковими, забрати дитину в гості до бабусі та дідуся відповідач не дозволяла, крім цього позивач неодноразово приїжджав до відповідача, щоб побачити доньку, але відповідач не надавала йому такої можливості, до квартири його також не пускала. Декілька разів позивач намагався мирним шляхом вирішити всі непорозуміння із відповідачем з приводу того, щоб частіше бачитися із дитиною, у відповідь на що відповідач просила позивача припинити спілкування з дитиною, що спонукало позивача звернутись до органів опіки та піклування для вирішення питання про спілкування батька з дитиною, на підставі його звернення, 19 липня 2019 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією винесено розпорядження за №610, яким визначено дні та часи для спілкування батька з дитиною, будучи обізнаною про винесене розпорядження, відповідач ухиляється від його виконання, не дотримується графіку побачень батька з дитиною, налаштовує дитину проти батька, тому позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду для захисту своїх батьківських прав та врегулювання питання щодо встановлення графіку спілкування батька з дитиною в судовому порядку.

Відповідач та представник відповідача - адвокат Микитишин О.М. в судовому засіданні проти позову заперечували, просили в позові відмовити з підстав наведених у відзиві на позов, пояснили, що дійсно після припинення сімейно-шлюбних стосунків між сторонами, малолітня донька позивача залишилась проживати разом матір`ю, перебуває на повному її утриманні, однак позивач будь-якими засобами намагається втрутись в особисте життя відповідача, між ними постійно виникають конфліктні ситуації, ініціатором яких виступає позивача, в осередку яких опинилася саме малолітня дитина. Чвари між батьками дитина сприймає дуже емоційно, що зумовило відповідача звернутися за відповідною допомогою до соціального психолога для визначення психоемоційного стану дитини та спробах врегулювати конфлікт між батьками. Відповідач наголосила, що не створює перешкод для спілкування батька з дитиною, дотримується графіку спілкування встановленого органом опіки та піклування, однак запропонований позивачем графік спілкування з дитиною є несприятним враховуючи вік дитини, її прихильність до матері, та поведінки позивача, який лише провокує конфлікти, дозволяє приходити на зустрічі з дитиною в нетверезому виді, не займається саморозвитком дитини, використовуючи дитину як інструмент тиску на відповідача та здійснення тотального контролю за її особистим життям, тому обов`язковою умовою для побачень батька з дитиною є бажання самої дитини та тверезий стан батька дитини в день та час їх побачень.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх уповноваженого представника та ухвалити рішення згідно чинного законодавства з урахуванням інтересі малолітньої дитини.

Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 29 серпня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с.5)

Під час перебування у шлюбі у подружжя народилась дитина - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 6)

24 червня 2019 року Дніпровським районним суду міста Києва ухвалено заочне рішення про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно приписів ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно Витягу з розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за №610 від 19 липня 2019 року, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 10 липня 2019 року (протокол №13) визначена участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у формі спілкування з малолітньою донькою: щовівторка та щочетверга з 09-00 години до 12-00 години, першої та третьої суботи місяця з 18-30 години до 20-30 години, другої та четвертої неділі місяця з 10-00 години до 13-00 години. (а.с.12)

Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, проживаючи окремо від дитини, батько зобов`язаний брати участь у її вихованні, має право на особисте спілкування з дитиною, спір щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, вирішується судом із визначенням способу такої участі, місця та часу їх спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення (ст. ст. 153, 157, 159 Сімейного кодексу України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

В судовому засіданні позивач наполягав на тому, що з боку відповідача, матері дитини, чиняться перешкоди у його спілкування з дитиною, оскільки на даний час дитина проживає разом з матір`ю, відповідач має бажання спілкуватись з дитиною та мати можливість проводити час з дитиною без присутності матері, вважає, що його спілкування з дитиною на одинці, без присутності матері, буде більш сприяти його порозумінню з дитиною.

На підтвердження заявлених позовних вимог в частині чинення відповідачем перешкод у спілкуванні батька з малолітньою дитиною позивач посилається на порушення своїх батьківських прав з боку матері дитини, що підтверджується долученими до справи доказами, а саме: роздруківку з бази даних Інформаційного порталу Національної поліції України повідомлень щодо зафіксованих викликів позивача працівників поліції відносно протиправних дій відповідача за період з липня по вересень 2019 року (а.с.14-17)

Так, згідно повідомлення Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві від 22 серпня 2019 року вбачається, що за фактом чинення перешкод ОСОБА_1 бачитись із малолітньою донькою проведено перевірку. З гр. ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду роз`яснювального характеру та попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність згідно чинного законодавства. Також останній було роз`яснено, що згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить та їх батьках. Згідно ст. 161 СК України якщо мати, батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. (а.с. 18)

В свою чергу, на спростування обставин наведених позивачем щодо чинення перешкод у спілкуванні батька з дитиною відповідачем долучено роздруківку з бази даних Інформаційного порталу Національної поліції України повідомлень щодо зафіксованих викликів відповідача працівників поліції відносно протиправних дій позивача за період з червня по листопад 2019 року (а.с.60-63)

Суд критично відноситься до позиції сторін, які вважають беззаперечним доказами долучені надані ними роздруківки з бази даних Інформаційного порталу Національної поліції України де зафіксовані виклик працівників поліції, оскільки сам факт звернення кожної із сторін окремо до правоохоронних органів без застосування до конкретних осіб заходів належного реагування на виявлені під час перевірки порушення не можуть слугувати належним доказом вчинення з боку кожного з них протиправних дій, в той же час в силу положень ч.6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню та є обов`язковими для суду обставини встановлені вироком у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постановою суду у справі про адміністративне правопорушення.

В той же час, відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року, яка винесена у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.184 Кодексу України про адміністративне правопорушення, провадження у справі закрито на підставі ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення. (а.с.96-99)

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що в межах даного спору є доведеним порушення прав позивача, як батька, на спілкування з дитиною, про що свідчить його особисте звернення до служби у справах дітей за встановленням графіку спілкування батька з дитиною і до суду за захистом цього права. Крім цього, при відсутності відповідного судового рішення позивач фактично позбавлений можливості мати відповідні докази, оскільки не має права звернення до виконавчої служби з питання контролю за додержанням відповідачем умов вказаного рішення.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між сторонами, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини.

Як встановлено ч. 1,2 ст. 159 Сімейного кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Зважаючи на викладене, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, психічний та фізичний стан малолітньої дитини, вважає за можливе визначити позивачу як спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступний графік спілкування батька з дитиною: щовівторка та щочетверга з 09-00 години до 12-00 години, першої та третьої суботи місяця з 18-30 години до 20-30 години, другої та четвертої неділі місяця з 10-00 години до 13-00 години, що в цілому відповідає прийнятому з цього питання розпорядженню Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за №610 від 19 липня 2019 року щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини, яке є чинним, у встановленому порядку прийняте рішення сторонами спору не оскаржувалось, крім того суд не вбачає виняткових підстав для відступлення від визначеного органом опіки та піклування способу участі позивача у вихованні дитини.

Разом з тим, суд вважає, що обраний позивачем спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з донькою не відповідає можливостям дитини в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків та отримати від цього достатню кількість виховних заходів кожного з них в такий спосіб, який забезпечить участь кожного з батьків в процесі дошкільного навчання, відвідування додаткових занять, дотримання дитиною усталеного режиму харчування та сну, з урахування віку дитини та стану її здоров`я, тому суд вважає висунуті відповідачем заперечення щодо визначеного позивачем графіку спілкування з дитиною де передбачено зустрічі з дитиною у вечірні години доби, до 21.00 - 22.00 години, проведення відпочинку та виїзду за кордон батька з дитиною без матері, слушними та викликаними найвищими інтересами дитини.

Визначений судом графік має за мету налагодження взаємовідносин між батьками дитини щодо питань її виховання, реального виконання сторонами досягнутих домовленостей, що позитивно вплине на психологічний стан дитини, з урахуванням їх віку, та усвідомлення ролі кожного з батьків у житті дітей.

Як передбачено ч.2 ст. 18 Сімейного кодексу України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльність органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Враховуючи, що між сторонами у справі, в межах даного спору, виникли відносини, які регулюються сімейним законодавством України, при цьому позивачем визначено спосіб захисту порушеного права шляхом визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною, тому за наявності встановлених судом обставин, які підтверджують порушення прав позивача на вільне спілкування з малолітньою дитиною та прийняття участі у її вихованні, є підстави для вирішення питання про відновлення порушених прав батька шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з малолітньою дитиною, в межах визначеного рішенням суду графіку спілкування батька з дитиною.

Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України)

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України)

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районного в місті Києві державної адміністрації про заборону чинення перешкод у спілкуванні батька з малолітньою дитиною, встановлення графіку спілкування та участі у вихованні дитини підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд визначає ОСОБА_1 , як спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення графіку спілкування: щовівторка та щочетверга з 09-00 години до 12-00 години, першої та третьої суботи місяця з 18-30 години до 20-30 години, другої та четвертої неділі місяця з 10-00 години до 13-00 години, із зобов`язанням відповідача не чинити перешкод відповідачу у спілкуванні з малолітньою дитиною, в межах визначеного за рішенням суду графіку спілкування батька з дитиною, в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд, при вирішенні питання розподілу судових витрат, присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжних документів про їх оплату.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.19, 141, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст.2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 273,354,355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районного в місті Києві державної адміністрації про заборону чинення перешкод у спілкуванні батька з малолітньою дитиною, встановлення графіку спілкування та участі у вихованні дитини,- задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 спосіб участі у спілкування та вихованні малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення наступного графіку зустрічей батька з дитиною: щовівторка та щочетверга з 09-00 години до 12-00 години, першої та третьої суботи місяця з 18-30 години до 20-30 години, другої та четвертої неділі місяця з 10-00 години до 13-00 години.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах визначеного за рішенням суду графіку спілкування батька з дитиною.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я