Справа № 594/1661/19
13 березня 2020 року
Борщівський районний суд Тернопільської області
у складі: головуючого Зушман Г.І.
з участю секретаря Шимків Н.І.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-
Позивач звернувся в суд з позовом, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач, перебував у зареєстрованому шлюбі з його дочкою ОСОБА_3 та зареєстрований у належному йому на праві власності домоволодінні, однак не проживає в ньому більше чотирьох років. Факт реєстрації відповідача у належному йому домоволодінні створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Пояснив, що відповідач є колишнім чоловіком його дочки ОСОБА_3 та зареєстрований у належному йому на праві власності домоволодінні, однак вже шість років в ньому не проживає. Факт реєстрації відповідача у його будинку перешкоджає у оформленні субсидії.
Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого позивач не заперечував.
Дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Висічанської сільської ради 02 лютого 2001 року ОСОБА_1 на праві особистої власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 .
Реєстрацію права власності проведено Борщівським районним бюро технічної інвентаризації 09 лютого 2001 року, що підтверджується реєстраційним написом на правовстановлюючому документі, записаним 09 лютого 2001 року у реєстрову книгу №12 за реєстровим №10.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим житлом.
Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За даними довідки Борщівської міської ради від 19 серпня 2019 року №220, виписки з будинкової книги №6 с.Висічка та акту обстеження проживання у будинку від 27 січня 2020 року №5 у господарстві, що в АДРЕСА_1 значиться зареєстрованим колишній чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , який у господарстві не проживає з 2015 року.
За даними рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 року у справі №594/1470/15-ц, яке набрало законної сили 15 лютого 2016 року, та свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_1 , встановлено, що шлюб, зареєстрований 29 липня 2006 року між відповідачем та ОСОБА_3 розірвано 26 січня 2016 року.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є сестрою дружини позивача і часто буває вдома у позивача, оскільки її сестра хворіє. Тому їй відомо, що відповідач виїхав шість років тому в Італію і з тих пір у будинку позивача не проживає, хоча його ніхто з будинку не виганяв.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її дядьком по материній лінії і вона проживає на одній з позивачем вулиці. Свідок підтвердила, що відповідач протягом останніх 5-6 років не живе у будинку позивача, оскільки виїхав у Італію.
За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву проти позову не подав.
У судовому засіданні не здобуто доказів, які давали б суду підстави вважати поважними причини відсутності відповідача ОСОБА_2 за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, відповідач ОСОБА_2 відсутній по місцю постійного проживання понад один рік без поважних причин, його реєстрація у домоволодінні позивача створює останньому певні незручності у користуванні своїм майном, а тому позов підлягає до задоволення і відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , що належить позивачу ОСОБА_1 .
З відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 768,40 грн.
На підставі ст.41 Конституції України, ч.1 ст.317, ст.319, 321, 383, ч.1 ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, ч.4 ст.64, ч.ч.1,4 ст. 156 ЖК УРСР та керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 279,280, п.15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд -
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , жителю АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , понесені судові витрати по справі в сумі 768,40 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідачем може бути подано заяву до Борщівського районного суду Тернопільської області про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення через Борщівський районний суд до Тернопільського апеляційного суду.
Повне рішення складено 23 березня 2020 року.