Номер провадження: 22-ц/813/197/20
Номер справи місцевого суду: 521/2424/16-ц
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

від позивача ОСОБА_1 - не з`явились,

від відповідача ОСОБА_2 - не з`явились,

переглянувши справу №521/2424/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2016 року у складі судді Тополевої Ю.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 8 лютого 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 24 липня 2015 року передав відповідачу ОСОБА_2 у позику 12500,00 доларів США безвідсотково на один місяць, тобто до 24 серпня 2015 року, на підтвердження отримання коштів відповідач надав розписку. Посилаючись на неповернення коштів, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг в сумі 321229,00 грн., що по курсу НБУ на день звернення до суду еквівалентно 12500,00 доларів США; стягнути судові витрати в сумі 3212,29 грн. (т.1 а.с.2-3).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2016 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.13).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2016 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено (т.1 а.с.35-36).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (т.1 а.с.65).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення суду повернуто з підстав не усунення недоліків поданої апеляційної скарги (т.1 а.с.115-116).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2017 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21 травня 2019 року, за поданням державного виконавця тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за виконавчим листом №521/2424/16-ц, виданим Малиновським районним судом м. Одеси 27 травня 2016 року (т.1 а.с.179-181, 221-224).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.1 а.с.232-234).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у не зазначенні в розписці строку та обов`язку повернення грошових коштів, у недоведеності позивачем звернення з вимогою про повернення позики, з огляду на що відповідач вважає право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, не порушеним; отримані кошти є коштами за надані юридичні послуги, а не позикою, частина цих коштів повернута.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У запереченні (відзиві) на апеляційну скаргу представник в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що передання коштів у позику підтверджено розпискою ОСОБА_2 , неповернення позики є порушенням права позивача, звернення до суду фактично є пред`явленням вимоги, в інший спосіб пред`явити вимогу по поверненню коштів було неможливо, так як відповідач спілкування та контактування уникав; доказів повернення позики ОСОБА_2 не надано (т.2 а.с.3-5, 23-24).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей (ст.1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ст.1047 ЦК України).

При укладенні договору позики в усній формі сторони мають дотримуватися правил, передбачених статтею 206 ЦК України. В разі недодержання письмової форми договору у випадках, коли цього вимагає норма зазначеної статті, настають правові наслідки, передбачені статтею 218 ЦК України. При вирішенні судом спору сторони можуть оперувати будь-якими засобами доказування, крім показань свідків. Такими засобами доказування можуть бути листи, письмові документи тощо, що ж до розписки, то розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальникові.

За змістом позовних вимог, між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальниками укладено в усній формі 24 липня 2015 року договір позики грошових коштів в сумі 12500,00 доларів США.

В порядку доведення обставин, на які ОСОБА_1 посилався як на підставу своїх вимог, надано розписку від 24 липня 2015 року ОСОБА_2 , що містить дані про те, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 12500,00 доларів США; у розписці строк повернення коштів не зазначено (а.с.7).

Таким чином, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли правовідносини позики грошових коштів, суд першої інстанції з виниклими правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, визначився правильно.

Написання ОСОБА_2 розписки від 24 липня 2015 року про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 12500,00 доларів США не спростовано, оригінал розписки знаходиться у ОСОБА_1 .

Оскільки розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальникові, то, виходячи від зворотного, знаходження оригіналу розписки у позикодавця є підтвердження не повернення суми повністю чи частково.

Таким чином, фактичне знаходження оригіналу розписки у ОСОБА_1 спростовує доводи ОСОБА_2 про повернення боргу, ОСОБА_2 не надав доказів протиправного утримання ОСОБА_1 у себе боргової розписки, рівно як і не надав безспірних письмових доказів повернення суми позики повністю чи частково.

Вступаючи у протиріччя, ОСОБА_2 заявляє, що отримані кошти це оплата наданих юридичних послуг, а не позика, при цьому ж зазначає, що кошти повернув частково.

ОСОБА_2 не надав доказів того, що між ним та ОСОБА_1 мали місце інші, відмінні від позики грошових коштів, правовідносини, що отримані 12500,00 доларів США за своєю природою не є позикою.

Строк (термін) виконання зобов`язання врегульовано статтею 530 ЦК України, відповідно до положень частини 3 даної норми матеріального права якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Безспірних доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було обумовлено строк повернення позики, суду не надано, розписка таких даних також не містить. За таких обставин, суд виходить з того, що строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який строк. Доводи ОСОБА_2 в тій частині, що не встановлення строку повернення коштів не надає ОСОБА_1 права звернення до суду без попереднього пред`явлення вимоги, безпідставні. Подання ОСОБА_1 до суду позову про стягнення боргу і є пред`явленням вимоги про повернення отриманих у позику коштів.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, його висновки відповідають таким, рішення ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, ухвалено з дотриманням норм процесуального права.

Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова