22-ц/804/994/20
264/3240/19

264/3240/19
Головуючий в 1 інстанції Іванченко А.М.
Доповідач Принцевська В.П.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого суді Принцевської В.П.

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.

секретар Сидельнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та надання вільного доступу до будинку. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що відповідач є його сином. Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У січні 2017 року син вигнав його з будинку, в результаті він вимушений проживати в реабілітаційному центрі для інвалідів. Власного житла він не має. У зв`язку із чим, був вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселенні відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 і оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилався на те, що суд ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Сторони не були присутніми в судовому засіданні, повідомлені про час і місце судового засідання належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу позивача з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Ст. 77 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі біржового контракту № 25703 від 13.09.1999 року, посвідченого на Маріупольській універсальній товарній біржі.

Право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_2 Маріупольським БТІ, реєстраційний № 31042 від 15.09.1999 року, про що свідчить реєстраційне посвідчення.

Згідно даних домової книги для реєстрації громадян, що мешкають у будинку АДРЕСА_1 , у будинку за вказаною адресою зареєстровані позивач і відповідач.

За даними відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 099-29.02-00550 від 15.11.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Частиною 2 ст. 156 ЖК України передбачено, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

В статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990).

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі Афанасьєв проти України, 5.04.2005).

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.

Суд правильно встановив, що позивач і відповідач обидва зареєстровані у спірному житловому будинку.

При цьому, суд не повно з`ясував інші обставини справи і дійшов помилкового висновку щодо необхідності відмовити в задоволенні позову.

Суд не звернув увагу на те, що позивач на даний час фактично не проживає в житловому приміщенні, в якому він зареєстрований разом зі своїм сином відповідачем по справі, а вимушений проживати в реабілітаційному центрі для інвалідів.

Також суд не звернув увагу на те, що відповідач визнав, що батько проживав з ним у спірному житловому приміщенні, з позивачем у відповідача склалися неприязні стосунки у зв`язку з чим співмешканка відповідача вигнала позивача зі спірного житлового приміщення. Тобто фактично відповідач дійсно чинить перешкоди своєму батькові в користуванні спірним житлом і він це визнає.

Тобто позивач не проживає в спірному житловому приміщенні з поважної причини.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційний суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в відшкодування судових витрат при зверненні з позовом до суду 768,40 грн., та стягнути з ОСОБА_2 судовий збір (звернення з апеляційною скаргою), який позивач просив покласти на відповідача, в сумі 1152,60 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 в жилий будинок за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 вільний доступ до цього будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в відшкодування судових витрат 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1152,60 грн. на користь держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді