Номер провадження: 22-ц/813/4378/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року, ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року заяву ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про видачу обмежувального припису задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на шість місяців.

Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

Заборонено перебувати в місці проживання /перебування/ ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено перебувати за місцем роботи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та за місцем навчання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Заборонено перебувати за місцем проживання матері ОСОБА_3 ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Заборонено наближатись на відстань 500 метрів за місцем проживання, роботи, у будь-яких громадських місцях, інших місцях частого відвідування до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітніх дітей ОСОБА_4 , 2013 року народження, та ОСОБА_5 , 2019 року народження.

Заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заборонено переслідувати та у будь-який спосіб спілкування з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітніми дітьми ОСОБА_4 , 2013 року народження, ОСОБА_5 , 2019 року народження.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднесено на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомлено Шевченківське відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного відділу управління національної поліції в Одеській області для взяття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на профілактичний облік, а також Приморську району адміністрацію Одеської міської ради та виконавчий комітет Одеської міської ради.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 Веселов Андрій Вікторович подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 строком на шість місяців. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання даної апеляції у розмірі 576,30 грн.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 12.03.2020 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 03.05.2012 року між ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) та ОСОБА_1 укладено шлюб, про що в Книзі актів цивільного стану Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі зроблено відповідний актовий запис № 403, видано свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 від 03.05.2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 від спільного шлюбу народилась донька ОСОБА_4 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 10.01.2014 року).

ІНФОРМАЦІЯ_6 від спільного шлюбу народився син ОСОБА_5

(Свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 08.02.2019 року).

Спільне життя у подружжя не склалось у зв`язку із постійним психологічним, економічним, фізичним насиллям з боку чоловіка, яке відбувалось на очах малолітньої дитини, під час вагітності заявниці.

Сім`я фактично розпалась, вже рік подружжя мешкає окремо, діти проживають з матір`ю. Заявниця звернулась до Приморського районного суду із заявою про розірвання шлюбу /цивільна справа № 522/21612/18/, рішення у справі не прийнято.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, районний суд виходячи з триваючого та системного характеру насильницьких дій ОСОБА_1 , вважав доведеним ризик продовження застосування ОСОБА_1 домашнього насильства як по відношенню до заявниці так і по відношенню до малолітніх дітей, а тому з метою захисту прав і свобод заявниці та малолітніх дітей, суд вважав за необхідне задовольнити заяву у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Так, основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України від 7 грудня 2017 року №2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон №2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Згідно ч. 5 ст. 1 цього Закону, запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються;

Згідно ч. 6 ст. 1 Закону, кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

Відповідно до ч. 8 ст. 1 Закону, особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону, оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Дія Законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя (п.1 ч.1 ст. 3 цього Закону).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону, одним із спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч.ч. 1, 2 (п. 1), 3, 4, 8 ст. 26 Закону №2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Із положень ч. 1 ст. 350-1 ЦПК України слідує, що заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, за місцезнаходженням цього закладу.

У заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено, в тому числі, обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності) (п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2018 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси заяву ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 задоволено, видано обмежувальний припис строком на шість місяців, встановлено наступні заходи обмеження прав ОСОБА_1 : заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_4 ; заборонити ОСОБА_1 , наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; заборонити ОСОБА_1 , вести листування, телефоні переговори з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб; заборонити ОСОБА_1 , переслідування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , або в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

Так, у поданій до суду 07.11.2019 році заяві про видачу обмежувального припису, ОСОБА_3 зазначала, що протягом дії вищевказаного обмежувального припису, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7 домашнє насильство з боку ОСОБА_1 до заявниці не застосовувалось.

Однак 21.07.2019 року ОСОБА_3 подано заяву до Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі щодо фізичного та психологічного з боку ОСОБА_1 .

За результатом розгляду даної заяви з ОСОБА_1 було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення подібних ситуацій, що підтверджується талоном-повідомленням, реєстраційний номер 16978 від 21.07.2019 року, повідомленням Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі від 16.08.2019 року № 36/1-16978.

Тобто, факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства встановлено талоном-повідомленням, реєстраційний номер 16978 від 21.07.2019 року та повідомленням Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі від 16.08.2019 року № 36/1-16978., а тому посилання у апеляційній скарзі останнього на недоведеність цього факту є безпідставним.

Також матеріалами справи встановлено, що заявницею подано до Приморського районного суду позови до ОСОБА_1 , про:

-розірвання шлюбу (справа № 522/21612/18):

-стягнення аліментів (справа № 522/9706/19);

-розподіл майна подружжя (справа № 522/22004/18).

До 02 листопада 2019 року ОСОБА_3 зі своїми малолітніми дітьми проживала в орендованій квартирі АДРЕСА_5 .

У зв`язку із неможливістю спокійно жити та виховувати дітей, зважаючи на постійний психологічний тиск з боку ОСОБА_1 , побоювання за своє життя та здоров`я своїх дітей, Заявниця була змушена змінити місце проживання та орендувати інше житло за адресою: АДРЕСА_1 .

02 листопада 2019 року, під час переїзду ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_5 , до квартири увірвався ОСОБА_1 та розпочав гучну сварку з образами, штовханнями та перешкоджанням виносити речі. Діти плакали, старша донька була дуже налякана. Наслідком протиправних дій ОСОБА_1 заявниця викликала поліцію, за вказаною адресою приїхав наряд Шевченківського відділу поліції, а в подальшому, за вказаною адресою прибула група реагування для протидії домашньому насильству «ПОЛІНА». Співробітниками групи реагування складено протокол, прийнято відповідну заяву від ОСОБА_3 , відібрано пояснення заявниці та її представника, що підтверджується копією талона-повідомлення реєстраційний номер 26982 від 07.11.2019 року, копією протоколу від 02.11.2019 року.

За заявою заявниці, її представника, працівником підрозділу поліції за результатами оцінки ризиків, мало бути видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Однак, ОСОБА_1 від надання пояснень відмовився, документи не надав, залишив місце пригоди, що унеможливило надання співробітниками групи «ПОЛІНА» термінового заборонного припису терміном на 10 /десять/ днів, оскільки такий припис надається у присутності особи, щодо якої припис застосовується та має бути вручено кривднику під особистий підпис.

Після подій, що сталися 02.11.2019 року, малолітні діти заявниці діти неспокійні, старша донька не спить ночами, заявниця не в змозі нормально існувати, кожного дня виходить на вулицю у страху.

З ОСОБА_1 працівниками соціальній службі для сім`ї, дітей та молоді ОМР, неодноразово проводились профілактичні бесіди.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду, що поведінка ОСОБА_1 негативно впливає на стан здоров`я малолітніх дітей, що підтверджується матеріалами справи.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції порушені його права, передбачені ст. 43, 49 ЦПК України, а саме суд без належного його повідомлення про дату, час і місце судового засідання та при наявності з його боку клопотання від 12.11.2019 року про відкладення розгляду справи у зв`язку із його хворобою, розглянув справу у його відсутність, апеляційним судом оцінюються критично, з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Заява ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису надійшла до суду першої інстанції 07.11.2019 року.

Ухвалою від 08.11.2019 року суд прийняв цю заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначивши її до судового розгляду на 13.11.2019 року о 15 годині 15 хвилин (а.с. 43).

12.11.2019 року до канцелярії Приморського районного суду м.Одеси за вх. №117592/а надійшла заява від ОСОБА_1 про відкладення слухання справи, у зв`язку з неможливістю бути присутнім у судовому засіданні через хворобу.

Однак доказів на підтвердження хвороби, ОСОБА_1 до вищевказаної заяви додано не було, у зв`язку із чим районний суд обґрунтовано визнав вказані причини неповажними та розглянув справу без участі ОСОБА_1 , враховуючи при цьому обмежені законом строки розгляду справ про видачу обмежувального припису.

Отже, суд першої інстанції провів розгляд справи за відсутністю ОСОБА_1 ,, який був належним чином повідомлений, проте не з`явився в судове засідання, що відповідає правилам ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України.

Твердження ОСОБА_1 , про порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими, а доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до оцінки процесуальних дій суду, можливість здійснення яких процесуальним законом чітко передбачена.

Таким чином враховуючи вищенаведене, безпідставними також є і доводи апелянта про не можливість надання до суду першої інстанції відеозапису подій, які відбувалися 02.11.2019 року, оскільки відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проаналізувавши наведені докази у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що надані заявницею є достатніми для підтвердження існування юридичних фактів, з якими Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» пов`язує можливість видачі обмежувального припису, оскільки містять об`єктивні дані вважати наявними факти можливого вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених статтею першою цього Закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.03.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда