Дата документу 11.03.2020
Справа № 937/8657/19
Провадження № 2/937/615/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Іваненко О.В.,

за участі секретаря: Прозорової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тимцясь Руслан Анатолійович до Акціонерного товариства «Ідея Банк», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тимцясь Р.А. звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Ідея Банк», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 28 лютого 2018 року третьою особою Гуревічовим ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №501, за яким було запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 33378,45гривень з нього, ОСОБА_1 Пропозиція стягнення коштів була вказана в забезпечення виконання кредитного договору №Р29.278.70750 від 07.12.2016 року на користь відповідача ПАТ «Ідея банк» у наступному рахунку: 5336,38 гривень - основний борг, 6983,40 гривень - прострочений борг, 5974,51гривень - прострочені проценти, 171,95 гривень - строкові проценти, 800,55 гривень - нарахована плата за обслуговування кредиту, 420,45 гривень - прострочена плата по обслуговуванню, 11 991,21 гривень - пеня та 1700,00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису: а всього на загальну суму: 33 378,45 гривень. Вважає, що даний виконавчий напис є незаконним й таким, що вчинений з порушенням вимог діючого законодавства України та таким, що не підлягає виконанню, а також, що сума стягнених коштів за виконавчим написом повинна бути повернута, оскільки порушено приписи ст. ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат», п.1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від .06.1999 року №1172, п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами країни, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року за №20/5. Таким чином, виконавчий напис нотаріуса повинен вчинятися лише за умови відсутності спору між кредитором та боржником щодо розміру заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Звертаю увагу суду, що між ним та відповідачем - ПАТ «Ідея банк», існує спір щодо фактичного розміру заборгованості позивача, зокрема, спір щодо невідповідності розміру його заборгованості, вказаної в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса, з фактичним розміром такої заборгованості. Так, у виконавчому написі зазначено: сума заборгованості за кредитом - 5336,38грн. Він не згоден із вказаною відповідачем сумою заборгованості, оскільки ним сплачувалися платежі за кредитним договором протягом усього часу дії кредитного договору. Більш того, станом на сьогодні, вважає, що взагалі нічого невинен ПАТ «Ідея Банк», так, як вже сплатив усі необхідні платежі на їх користь, тобто ніякої заборгованості не має. Крім того, він не одержував від відповідача документів звірки взаєморозрахунків за кредитним договором, економічно обґрунтованої заборгованості за кредитним договором та інших документів, що підтверджують дійсний розмір заборгованості та взагалі його існування. Він, ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача через Мелітопольське відділення «ОТП банк» з проханням перевірити існування чи не існування заборгованості та його розміру, якщо такий має бути. ПАТ «Ідея банк», скориставшись необізнаністю позивача, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічову О.М., яким було вчинено виконавчий напис. Про порушення своїх законних прав та інтересів, щодо отримання вимоги про наявність у нього заборгованості та фактичний її розмір, він дізнався лише від третьої особи 2 на початку цього тижня - 15.10.2019 року. 15 жовтня 2019 року він, ОСОБА_1 , при з`ясуванні у роботодавця щодо неповної заробітної плати дізнався, що ще з березня 2019 року з його заробітної плати утримується 20% в погашення заборгованості перед відповідачем на рахунок третьої особи 2. Тільки 15.10.2019 року він отримав від виконавця копію виконавчого напису та вказані постанови, які датовано ще квітнем, травнем 2018 року, які він ніколи та не від кого не отримував. З огляду на зазначене, оскаржуваний напис нотаріуса є незаконним, оскільки він був вчинений без відповідної, передбаченої чинним законодавством, умови щодо безспірності заборгованості. Тому він просить суд визнати виконавчий напис серії ННА №608066, вчинений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. за реєстровим номером №501 від 28 лютого 2018 року, таким, що не підлягає виконанню, скасувавши його, а також вирішити питання про повернення стягненого за даним виконавчим написом нотаріуса у розмірі 13030,05гривень на користь ОСОБА_1 .

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі

Представник відповідача АТ «Ідея Банк», в судове засідання не з`явився, надіслав суду відзив на позов. В своєму відзиві відповідач вказав, що проти задоволення позову заперечує. Звертав увагу на те, що банком було подано всі необхідні документи, які підтверджували суму заборгованості позивача, як боржника АТ «Ідея Банк» і які відповідали Постанові Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, а відтак підтверджували безспірність заборгованості. Зазначив, що безспірність заборгованості не залежить від того, погоджується позивач з її розміром чи ні. Вказав, що позивачем не було надано доказів на підтвердження своїх вимог. Стверджував, що банк виконав свій обов`язок щодо надіслання вимоги.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. - в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надано.

Представник третьої особи Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не надано.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні..

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, 07.12.2016 року між ПАТ «Ідея банк» (після зміни АТ «Ідея банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №Р29.278.70750, згідно якого ОСОБА_1 був наданий кредит у сумі 13450,00грн.

28.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис серії ННА №608066, зареєстрований в реєстрі №501 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея банк» заборгованості за кредитним договором №Р29.278.70750 від 07.12.2016 року у сумі 33378,45грн., у тому числі: 5336,38грн. - основний борг; 6983,40грн. - прострочений борг; 5974,51грн. - прострочені проценти; 171,95грн. - строкові проценти; 800,55грн. - нарахована плата за обслуговування кредиту; 420,45грн. - прострочена плата по обслуговуванню; 11991,21грн. пеня; 1700,00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису (а.с.9).

10.04.2018 року за вказаним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження №56140406 у Мелітопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та винесено постанову від 24.05.2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. В ході даного виконавчого провадження було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника, а саме здійснення відрахувань 20% доходу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея банк» до виплати загальної суми боргу у розмірі 37841,20грн. (а.с.11).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду 12.11.2019 року у справі №937/8657/19 (2/937/3742/19, 2-з/937/117/19) в рамках розгляду заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову було вирішено зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, а саме виконавчого напису серії ННА №608066 від 28.02.2018 року за реєстровим номером №501, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. (а.с.28).

Згідно наданого відзиву АТ «Ідея Банк» нотаріусу були надані наступні документи для вчинення виконавчого напису, а саме: 1) вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 09.01.2018р.; 2) заяву про вчинення виконавчого напису від 16.02.2018 року; 3) кредитний договір №Р29.278.70750 від 07.12.2016 року; 4) довідку про ненадходження платежів від 16.02.2018 року; 5) довідку-розрахунок заборгованості за Кредитним договором №Р29.278.70750 від 07.12.2016 року станом на 09.01.2018; 6) виписку по особовому рахунку боржника від 16.02.2018р. на закрите 15.02.2018; 7) список №8 за ф.№103 згрупованих поштових відправлень АТ «Ідея Банк»; список згрупованих поштових відправлень; опис вкладення до цінного листа з відміткою ПАТ «Укрпошта»; 8) детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №Р29.278.70750 від 07.12.2016 року, станом на 09.01.2018 року.

Встановлені обставини підтверджуються наведеними документами, копії яких додані до матеріалів справи.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Розрахунок боргу, здійснений банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника.

При цьому, ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц.

З тексту оспорюваного виконавчого написів від 28.02.2018 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»).

Постановою Кабінету Міністрів № 622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Згідно ч. 5 ст. 254 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23.

В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусі, затверджений постановою Кабінет Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваних виконавчих написів нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та АТ «Ідея Банк» у простій письмовій формі.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про незаконність вчинення нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. виконавчого напису 28.02.2018 року на кредитний договор №Р29.278.70750 від 07.12.2016 року, укладений між позивачем та АТ «Ідея Банк» у простій письмовій формі на підставі положень Переліку, які рішенням суду визнанні нечинними.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Також суд вважє за можливе відзначити, що з аналізу цих міжнародних правових норм видно, що на ОСОБА_1 поширюється принцип презумпції невинуватості, оскільки його винуватість, тобто факти отримання кредиту, використання кредитних коштів, та невиконання ним взятих зобов`язань, мають бути доведені допустимими і належними доказами, а отже, з виконавчого напису вбачається спір про право, та в даному випадку не можна говорити про безспірність стягнення на користь відповідача із позивача грошової суми. Приватним нотаріусом не зазначено, які він використовував документи для винесення виконавчого напису. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Інші доводи сторін не спростовують встановлених обставин та наведених висновків суду і не впливають на прийняття рішення. Позивач згадував про оспорюваність заборгованості на тій підставі, що заборгованість ним погашена у повному обсязі. Втім суд не дає оцінку таким доводам, оскільки вони повинні розглядатися у окремому провадженні на підставі відповідного позову.

Вирішуючи позовні вимоги про повернення безпідставно отриманих відповідачем коштів у розмірі 13030,05грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Оскільки, вирішуючи дану справу суд прийшов до висновку, що виконавчий напис, вчинений 28.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. за реєстровим номером 501 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» суми заборгованості за кредитним договором, необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, тому отримані відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти також підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі №910/1531/18.

Так, позивач просить стягнути з відповідача АТ «Ідея Банк» безпідставно набути грошові кошти у розмірі 13030,05грн., посилаючись на довідку №8 від 17.10.2019р. ТОВ «Ант Агросервіс», згідно якої з заробітної плати позивача було здійснено перерахування вказаної суми за період з 01.03.2019р. по 17.10.2019р. до Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області (а.с.12).

Таким чином позивачем не надано належних доказів того, що грошові кошти в сумі 13030,05грн. були перераховані Мелітопольським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області на рахунок АТ «Ідея Банк» в якості погашення заборгованості за виконавчим написом, а тому позовні вимоги в частині повернення стягнутого за виконавчим написом з відповідача АТ «Ідея Банк» не підлягає задоволенню.

Згідно роз`яснень , викладених у п.6 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні» справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів.

Розподіляючи судові витрати, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України, та вважає необхідним стягнути з відповідача АТ «Ідея Банк» на користь позивача витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з позовними вимогами (768,40 грн.) , заявою про забезпечення позову (384,20 грн.) та заявою про витребування доказів (384,20 грн.) в загальній сумі 1536,80грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тимцясь Руслан Анатолійович до Акціонерного товариства «Ідея Банк», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича серії ННА №608066 за реєстровим номером №501 від 28.02.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1 ) який зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (м. Львів, вул. Валова 11, , МФО 336310, р/р № НОМЕР_2 ) не виплаченої в строк за кредитним договором №Р29.278.70750 від 07.12.2016 року заборгованості та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 33378,45грн. - визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» (м. Львів, вул. Валова 11, , МФО 336310, р/р № НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1 ) який зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , судові витрати в сумі 1536,80грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко