Справа № 0417/9300/2012
Провадження № 2/202/284/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Нечепуренко А.Ю.,

представника позивача Хитрова Л.В.,

представника відповідача Пушок С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у липні 2012 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідно до кредитного договору №K3R0AU22786356 від 05.07.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 23145,66 дол. США, зі сплатою за користування ним 12,00% відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2014 р., кредит надавався на придбання відповідачем автомобіля BYD, модель Opel Astra, рік випуску 2007, тип ТЗ легковий хетчбек, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору був укладений договір застави від 05.07.2007 року, згідно з яким в заставу банку було передано вищевказаний автомобіль. Крім того вимоги до відповідача ОСОБА_1 , що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені і шляхом укладання з відповідачем ПАТ "Акцент-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв`язку з чим він є солідарним відповідачем за пред`явленим до стягнення боргом. Проте в порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, що стало підставою для звернення до суду. З урахуванням викладеного просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K3R0AU22786356 від 05.07.2007 року у розмірі 36830,34 дол. США здійснити вилучення предмету застави та передачі його у заклад (володіння) ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: автомобіль Opel Astra, рік випуску 2007, тип ТЗ легковий хетчбек, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 ; звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Opel Astra, рік випуску 2007, тип ТЗ легковий хетчбек, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10000 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2019 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року скасовано і справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.

24.10.2019 року та 31.10.2019 року від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по справі. В яких представник вказав, що відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти на купівлю автомобіля. Банком в односторонньому порядку було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом спочатку до 12% а потім до 14,04% на рік. Відповідач повністю не погоджується з розрахунком заборгованості. Звернув увагу на те, що у розрахунку заборгованості позичальника станом на 12.06.2008 року поточне сальдо складає 21123,55 дол. США, а вже станом на 04.07.2008 року сальдо складає 22504,15 дол. США. Зазначив, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу отримання кредитних коштів відповідачем. Крім того позивачем пропущений строк позовної давності до заявлених позовних вимог. Просили суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача та відмовити в задоволенні позовних вимог.

При новому розгляді справи представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Уточнений позов суду не надавався.

Представник відповідача Кочергіної ОСОБА_3 М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд застосувати строк позовної давності до заявлених вимог позивача. В разі відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000 грн.

Представник відповідача ПАТ « Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір (АВТО в кредит) №K3R0AU22786356 від 05.07.2007 року, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 23145,65 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2014 року.

Відповідно до п.7.1 Кредитного договору Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: надання готівки через касу на строк з 05.07.2007 року по 05.07.2014 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на наступні цілі: у розмірі 23145,66 дол. США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 9078,49 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, сплаті винагороди за наданням фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісячної комісії в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, а також відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Період сплати вважати період з 5 по 9 число кожного місяця. Щомісячний платіж 317,95 доларів США.

При кредитуванні нових та б/в автомобілів позичальник доручає, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти: в сумі 109158 грн. на поточний рахунок автосалону Ф «Автоцентр на Столичному» та 6549,48 грн. на сплату страхових платежів на поточний рахунок Страхової компанії «ІНГОССТРАХ».

Згідно з п.7.3 Договору забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає застава автомобіля Opel.

19.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до Кредитного договору№K3R0AU22786356 від 05.07.2007 року та пункт 7.1 Кредитного договору викладено в наступній редакції: Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: надання готівки через касу на строк з 05.07.2007 року по 05.07.2014 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на наступні цілі: у розмірі 23145,66 дол. США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 9078,49 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, сплаті винагороди за наданням фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісячної комісії в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, а також відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Період сплати вважати період з 5 по 9 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати Позичальник повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 443,05 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №K3R0AU22786356 від 05.07.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений Договір застави транспортного засобу від 05.07.2007 року. Згідно з п.34.4 в забезпечення виконання заставодавцем зобов`язань за Кредитним договором заставодавець надає в заставу майно: автомобіль Opel Astra, рік випуску 2007, тип ТЗ легковий хетчбек, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вартість предмету застави складає 109158,00 грн. ( п.34.7 договору застави).

Відповідно до п.23 договору звернення стягнення на предмет застави здійснюється у випадках, передбачених п.п.15.7.1, 15.7.2, 15.7.3, 15.8 цього договору, відповідно до чинного законодавства України та цього договору.

Крім того, вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором №K3R0AU22786356 від 05.07.2007 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років.

14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору №K3R0AU22786356 від 05.07.2007 року заборгованість станом на 08.05.2012 року склала 36830,34 дол. США, що за курсом відповідно до повідомлення НБУ від 08.05.2012 7,98 складає 294090,26 грн., де: 19943,48 дол. США заборгованість за кредитом; 9172,72 дол. США заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 1036,80 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 6677,34дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не передбачено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В судовому засіданні встановлено, що Постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В ході розгляду справи Київським апеляційним судом встановлено, що в липні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» вже звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K3R0AU22786356 від 05.07.2007 року та заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2012 року, яке набрало законної сили позов задоволено, у рахунок погашення заборгованості в сумі 284090,26 грн. звернуто стягнення на предмет застави.

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави позивач змінив строк виконання зобов`язань, оскільки просив за рахунок заставного майна погасити достроково всю суму кредиту.

Відповідач не заперечує, що основне зобов`язання у повному обсязі не виконано. Разом з тим, відповідач просив суд відмовити у позові за пропуском строку позовної давності.

Судом встановлено, що строк договору, який змінено банком закінчився у липні 2012 року. З позовом до Дніпровського районного суду м. Києва позивач звернувся 29.01.2016 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Отже, підставою для відмови в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості був пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із даного позову, позивачем зазначено загальну суму боргу станом на 08.05.2012 року.

Банк, пред`являючи вимоги про звернення стягнення на предмет застави зазначив суму заборгованості крім тіла кредиту в розмірі 19943,48 дол. США (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), проценти в розмірі 9172,72 дол. США, комісію в розмірі 1036,80 дол. США та пеню в розмірі 6677,34 дол. США.

Суд не приймає до уваги Аналіз розрахунків за кредитним договором №КЗR0FU22786356 від 05.07.2007 року відповідно до замовлення №21 від 02.08.2019 року, виконаний спеціалістом ОСОБА_4 , оскільки він не є належним доказом по справі в розумінні ст.76 ЦПК України.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд доходить висновку щодо доведеності наявності заборгованості за тілом кредиту та відсотками в розмірі 29116,20 дол. США.

Щодо наявної заборгованості за комісією в розмірі 1036,80 дол. США та пеню в розмірі 6677,34 дол. США.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України).

За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

З цих підстав суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною, а тому суд не враховує заборгованість по комісії за користування кредитом та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Щодо заяви відповідача та представника відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15.

Як вбачається із матеріалів справи, строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором закінчився 05.07.2014 року, а з цим позовом банк звернувся до суду в липні 2012 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Так як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку останній платіж ОСОБА_1 був здійснений у вересні 2009 року.

Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає законних підстав для застосування строку позовної давності.

Згідно ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Пунктом 24 договору застави, звернення стягнення на Предмет застави за вибором Заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів: шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором; шляхом продажу заставодержателем предмета застави з укладанням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу Предмета застави від імені Заставодавця. Пошук Покупця на предмет застави виконується як Заставодавцем так і Заставодержателем.

Відповідно до ст. 572 ЦК України та ч.2 ст.1 закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно до ч.1, 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів, або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього закону.

Виходячи з наведеного вимоги позивача є законними та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог позивача про стягнення ПАТ «Акцент - банк», ОСОБА_1 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., то оскільки вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

У цьому випадку позов заявлено позивачем до боржника та поручителя, вимоги до вказаних осіб є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, оскільки обсяг відповідальності поручителя відповідно до договору поруки збігається з обсягом відповідальності боржника.

Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України, основним з яких є зазначений в частині першій цієї статті, а саме - у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд.

Крім того, ЦК України передбачає і гарантії для боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу.

Заявлена у цій справі позовна вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з боржника та поручителя могла бути предметом розгляду як у порядку цивільного, так і в порядку господарського судочинства, оскільки стаття 15 ЦПК України та стаття 12 ГПК України не встановлювали відповідної заборони щодо предмета спору.

Така правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 04 вересня 2019 року у справі за № 202/32532/13-ц, провадження 14-374цс19.

Виходячи із вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині солідарного стягнення із ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" на користь позивача заборгованості в розмірі 10000 грн.

Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, та беручи до уваги, що зобов`язання, яке було забезпечене заставою майна, наразі не виконано, кредит не погашений, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про звернення стягнення на заставне майно законні та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 2940,90 грн.

Керуючись: ст. ст. 15,16, 525, 526, 554,553, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4,13,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074 м. Дніпро, вул. Батумська, буд.11, ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про звернення стягнення на предмет застави - задовольнити частко.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №КЗR0АU22786356 від 05.07.2007 року в сумі 29116,20 дол. США звернути стягнення на предмет застави автомобіль Opel Astra, рік випуску 2007, тип ТЗ легковий хетчбек, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля АТ КБ « ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в ДАІ України, а також надання АТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074 м. Дніпро, вул. Батумська, буд.11, ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість в розмірі 10000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, судові витрати по справі в розмірі 2940,90 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 20 березня 2020 року.

Суддя Л.П. Слюсар