Номер провадження: 22-ц/813/4527/20
Номер справи місцевого суду: 523/9110/17
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Черевко П.М
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Драгомерецького М.М, Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до Департаменту ДАБІ в Одеській області, ОСОБА_1 про знесення об`єкту самочинного будівництва,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Департаменту ДАБІ в Одеській області, ОСОБА_1 в якому просить суд зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок знести самочинно побудований двоповерховий будинок, літ. "З", загальною площею 169,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовує свої вимоги тим, що позивачці ОСОБА_2 , на підставі Договору дарування частини домоволодіння від 29.12.2005р., укладеного з ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., зареєстрованого в реєстрі за №15852 належить на праві приватної спільної часткової власності 33/100 частин домоволодіння під АДРЕСА_1 , та складається в цілому з двох кам`яних житлових будинків під літ. «Б» - житловою площею 41,0 кв.м., літ.«Д» - житловою площею 44,0 кв.м., та надвірних господарських споруд «К» - літньої кухні, «Г» - вбиральні, «В», «Ж» - сараїв, 5, 10 - огорожі, І -мостіння, розташованих на земельній ділянці по фактичному користуванні розміром 519 кв.м.

Відповідачці ОСОБА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.03.2002р., виданого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №3-572 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частин житлового будинку з надвірними господарчими спорудженнями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Також Відповідачці ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 27.08.2002р., посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №3- 1378 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих споруджень, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» № 1366304.0504 від 20.12.2005р., у фактичному користуванні ОСОБА_4 (яка подарувала належне їй нерухоме майно позивачці ОСОБА_2 ) знаходиться літ. «Б» житлове 1-1 веранда площею 10.6 кв.м., 1-3 жила площею 9.1 кв.м.; літ. «Д» житлове 2-1 кухня площею 9.1 кв.м, 2-2 коридор площею 7.7 кв.м., 2-3 жила площею 7.8 кв.м., 2-4 жила площею 14.6 кв.м.; сарай літ «В», Ѕ вбиральні літ. «Г», що становить 33/100 частин домоволодіння. У фактичному користуванні ОСОБА_1 знаходиться літ. «Б» житлове 5-2 кухня площею 7,9 кв.м., 5-5 жила площею 21.8 кв.м., 6-4 жила площею 10.1 кв.м.; літ. «Д» житлове 3-1 кухня площею 9.3 кв.м., З -2 жила площею 8.6 кв.м., 3-3 жила площею 13.0 кв.м.; сарай літ. «Ж», літня кухня літ. «К», Ѕ вбиральні літ. «Г», що становить 67/100 частин домоволодіння.

Позивачка ОСОБА_2 вказує про те, що 21.01.2014р. за №ОД 70 Інспекцією ДАБК в Одеській області було зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Будівництво індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 », замовник - ОСОБА_1 . Згідно даної декларації вбачається, що ОСОБА_1 було побудовано 2-х поверховий житловий будинок, загальною площею 169,1 кв.м., житловою площею 109,7 кв.м.

Також згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації вбачається, що будівельні роботи були розпочаті на підставі Декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництво індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 », зареєстрованої Інспекцією ДАБК в Одеській області 18.11.2013р. за № ОД 91.

Позивачка ОСОБА_2 вказує про те, що реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт від 18.11.2013р. №ОД 91 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 21.01.2014р. №ОД 70 підлягають скасуванню з огляду на наступне

Відповідачка ОСОБА_1 здійснила роботи щодо будівництва індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , про що у свою чергу свідчать декларація про початок виконання будівельних робіт від 18.11.2013р. №ОД М та декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 21.01.2014р. №ОД 70.

Відповідно до технічного паспорту від 27.12.2005р., виготовленого КП "ОМБТІ і РОН" домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 складається з літ "Б", "Д" - жиле; літ "В", "Ж" - сараї; літ "Г" - вбиральня; літ "К" - літня кухня; №5, 10 - огорожі; І - мостіння.

Відповідно до технічного паспорту від 02.08.2007р., виготовленого КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" на ім`я ОСОБА_1 , вбачається про те, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 складається з літ "Б", "Д" - жиле; літ "К" - літня кухня; №5,10 - огорожі; І - мостіння.

Відповідно до даного технічного паспорту вбачається, що відповідачкою ОСОБА_1 на місці об`єктів нерухомого майна, позначених на технічних паспортах від 27.12.2005р. та від 21.12.2001р. літ "В", "Ж" - сараї та літ "Г" - вбиральня, збудований житловий будинок, позначений літ. "З". Відповідно до наявного штампу даний об`єкт є об`єктом самочинного будівництва та побудований відповідачкою ОСОБА_1

Відповідачкою ОСОБА_1 самочинно здійснено будівництво житлового будинку, позначеного ліг. "З", шляхом знесення літ "В", "Ж" - сараї та літ "Г" - вбиральня.

Відповідно до листа КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» №1366304.0504 від 20.12.2005р. у фактичному користуванні позивачки ОСОБА_2 знаходиться в літ. «Б» житлове 1-1 веранда площею 10.6 кв.м., 1-3 жила площею 9.1 кв.м.; в літ. «Д» житлове 2-1 кухня площею 9.1 кв.м, 2-2 коридор площею 7.7 килі.. 2-3 жила площею 7.8 кв.м., 2-4 жила площею 14.6 кв.м.; сарай літ «В», Ѕ вбиральні літ. «Г».

Таким чином, відповідачкою ОСОБА_1 незаконно здійснено знесення належних позивачці ОСОБА_2 на праві власності об`єктів нерухомого майна, а саме сарай літ «В», Ѕ вбиральні літ. «Г».

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 ( ІПННОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) до Департаменту ДАБІ в Одеській області м.Одеса. вулиця Канатна,83), ОСОБА_1 ( ІПННОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) про знесення об`єкту самочинного будівництва - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 ( ІПННОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) за власний рахунок знести самочинно побудований двоповерховий будинок, літ. "З", загальною площею 169,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІПННОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІПННОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 2 240 гривень.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів 2. 4. 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, гарантує право кожному на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, а саме у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії), від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (див. рішення від 19 квітня 1994р. у справі «Ван де Харк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands), серія А, №288, ст.20, п.61). Ступінь, в якому цей обов`язок вказувати причини застосовується, може варіюватися в залежності від характеру рішення. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), §58, рішення від 10 лютого 2010р., №4909/04) (див. також рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994р., серія A, №303-A, заява № 18390/91, п.29).

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006р. № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини домоволодіння від 29.12.2005р., укладеного з ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., зареєстрованого в реєстрі за №15852 є власником на праві приватної спільної часткової власності 33/100 частин домоволодіння під АДРЕСА_1 , та складається в цілому з двох кам`яних житлових будинків під літ. «Б» - житловою площею 41,0 кв.м., літ.«Д» - житловою площею 44,0 кв.м., та надвірних господарських споруд «К» - літньої кухні, «Г» - вбиральні, «В», «Ж» - сараїв, 5, 10 - огорожі, І -мостіння, розташованих на земельній ділянці по фактичному користуванні розміром 519 кв.м.;

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.03.2002р., виданого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №3-572, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частин житлового будинку з надвірними господарчими спорудженнями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

На підставі Договору дарування від 27.08.2002р., посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №3-1378, ОСОБА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих споруджень, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

Відповідно до листа КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» № 1366304.0504 від 20.12.2005р., у фактичному користуванні ОСОБА_4 (яка подарувала належне їй нерухоме майно позивачці ОСОБА_2 ) знаходиться літ. «Б» житлове 1-1 веранда площею 10.6 кв.м., 1-3 жила площею 9.1 кв.м.; літ. «Д» житлове 2-1 кухня площею 9.1 кв.м, 2-2 коридор площею 7.7 кв.м., 2-3 жила площею 7.8 кв.м., 2-4 жила площею 14.6 кв.м.; сарай літ «В», Ѕ вбиральні літ. «Г», що становить 33/100 частин домоволодіння. У фактичному користуванні ОСОБА_1 знаходиться літ. «Б» житлове 5-2 кухня площею 7,9 кв.м., 5-5 жила площею 21.8 кв.м., 6-4 жила площею 10.1 кв.м.; літ. «Д» житлове 3-1 кухня площею 9.3 кв.м., З -2 жила площею 8.6 кв.м., 3-3 жила площею 13.0 кв.м.; сарай літ. «Ж», літня кухня літ. «К», Ѕ вбиральні літ. «Г», що становить 67/100 частин домоволодіння;

21.01.2014р. за №ОД 70 Інспекцією ДАБК в Одеській області було зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Будівництво індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 », замовник - ОСОБА_1 . Згідно даної декларації вбачається, що ОСОБА_1 було побудовано 2-х поверховий житловий будинок, загальною площею 169,1 кв.м., житловою площею 109,7 кв.м. Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації вбачається, що будівельні роботи були розпочаті на підставі Декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництво індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 », зареєстрованої Інспекцією ДАБК в Одеській області 18.11.2013р. за № ОД 91;

Відповідно до технічного паспорту від 27.12.2005р., який виготовлений КП "ОМБТІ і РОН", домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 складається з літ "Б", "Д" - жиле; літ "В", "Ж" - сараї; літ "Г" - вбиральня; літ "К" - літня кухня; №5, 10 - огорожі; І - мостіння (а.с.18-20);

Відповідно до технічного паспорту від 21.12.2001р., який виготовлений КП "ОМБТІ і РОН", домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 складається з літ "Б", "Д" - жиле; літ "В", "Ж" - сараї; літ "Г" - вбиральня; літ "К" - літня кухня; №5, 10 - огорожі; І - мостіння (а.с.21-24);

Відповідно до технічного паспорту від 02.08.2007р., який виготовлений КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" на ім`я ОСОБА_1 , домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 складається з літ "Б", "Д" - жиле; літ "К" - літня кухня; №5,10 - огорожі; І - мостіння. Відповідно до даного технічного паспорту вбачається, що відповідачкою ОСОБА_1 на місці об`єктів нерухомого майна, позначених на технічних паспортах від 27.12.2005р. та від 21.12.2001р. літ "В", "Ж" - сараї та літ "Г" - вбиральня, збудований житловий будинок, позначений літ. "З". Відповідно до наявного штампу даний об`єкт є об`єктом самочинного будівництва та побудований відповідачкою ОСОБА_1 ;

Відповідно до висновку №8735 від 25.06.2013 року, який наданий Одеським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз, враховуючи щільну забудову земельної ділянки, місцезнаходження та конфігурацію будівель, встановити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 у відповідності з ідеальними частками співвласників є не можливим;

04.09.2012 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.96 ч.1 КпАП України, а саме виконання будівельних робіт без права на їх виконання з будівництва житлового будинку літ.З за адресою АДРЕСА_1 ;

04.09.2012 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за ст.96 ч.1 КпАП України, а саме виконання будівельних робіт без права на їх виконання з будівництва житлового будинку літ.З за адресою АДРЕСА_1 ;

Відповідно до листа Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-10/503-3Г від 15.12.2017 року, Управлінням були вжиті заходи архітектурно-будівельного контролю за адресою м. Одеса, вул. 5-та Пересипська, 5, та за їх результатами були скасовані реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД 91 від 18.11.2013 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 70 від 21.01.2014 року;

Наказом Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-13/495ДАБК від 07.12.2017 року, скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 70 від 21.01.2014 року;

Наказом Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-13/494ДАБК від 07.12.2017 року, скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД 91 від 18.11.2013 року;

Правовідносини пов`язані із самочинним будівництвом врегульовані у Цивільному кодексі України ( далі ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Згідно із частиною сьомою вищезазначеної статті ЦК України в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З урахуванням змісту вищенаведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК України).

Так, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз`яснено, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 та ст. 391 ЦК України). Відповідно до положень ст. 38 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень ч. 7 ст. 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 375 ЦК України власнику земельної ділянки належить право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, критерії, визначені у ч.1 ст. 376 ЦК України правильним є висновок суду, щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Департаменту ДАБІ в Одеській області, ОСОБА_1 про знесення об`єкту самочинного будівництва, оскільки факт того, що прибудова у вигляді двоповерхового будинку, літ. "З", загальною площею 169,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом підтверджується матеріалами справи. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, та надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, є належними, достовірними та допустимими.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Висновок суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали не знайшли своє відображення в матеріалах справи, а отже є необґрунтованими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та спростовані дослідженими судом доказами, яким дана правильна правова оцінка.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду від 01 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.03.2020 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк