справа № 489/4927/19
провадження №2/489/652/20
20 березня 2020 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У вересні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі ордеру №791, виданого 30.07.1980 виконавчим комітетом Центральної ради народних депутатів м. Миколаєва, вона, відповідач, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вселилися до житлового приміщення за вищезазначеною адресою. Вказана квартира не приватизована та знаходиться у комунальній власності міста. На сьогоднішній день, за вказаною адресою зареєстровані позивач, відповідач та третя особа. Проте, відповідач з травня 2014 року у спірній квартирі не проживає, його речей у квартирі не залишилось, жодної участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів він не приймає. Як відомо позивачу, відповідач поїхав на заробітки до інших міст, де і оселивсяПозивач вважає, що наведені обставини є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
У судове засідання, призначене на 20.03.2020 на 11:40 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, причини своєї неявки суду не повідомив.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.
Відповідно до ордеру №791, видного Виконавчим комітетом Центральної ради народних депутатів міста Миколаїв від 30.07.1980 право на зайняття трьох кімнат в квартирі АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Згідно відомостей, наданих на запит суду Відділом обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області та Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради відповідач ОСОБА_2 дійсно зареєстрований за вищевказаною адресою.
Актом не проживання від 05.09.2019, засвідченими сусідами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підтверджується, що відповідач за адресою: АДРЕСА_2 фактично не проживає з ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб.
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а визнання особи такої, що втратила право користування ним внаслідок відсутності понад встановлені строки проводиться у судовому порядку.
Таким чином, враховуючи, що законодавством чітко передбачено, що у разі відсутності наймача понад шість місяців, він втрачає право користування житлом, а відповідач в спірній квартирі не проживає без поважних причин понад встановлені законом строки, участі в утримані житла не приймає, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає позивачу у здійсненні прав і нести обов`язки щодо вказаної квартири, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою підлягає задоволенню.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
третя особа - ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 20.03.2020.
Суддя І.В.Коваленко