Провадження № 4-с/522/34/20
Справа № 522/9370/13-ц
У Х В А Л А

17 березня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича (м.Одеса, вул. Бугаївська, 35, оф. 903б), боржник: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (м.Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, поверх 4 буд. 4/6, корпус «В», кабінет 402), -

В С Т А Н О В И В:

У провадження Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за скаргою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича (м.Одеса, вул. Бугаївська, 35, оф. 903б), боржник: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (м.Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, поверх 4 буд. 4/6, корпус «В», кабінет 402).

В своєї скарзі заявник просить суд визнати противоправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича про опис та арешт майна боржника від 11.12.2019 року у ВП № 60228810.

У судове засідання сторони не з`явились, заявником надана заява про розгляд справи за її відсутністю, вимоги скарги підтримує.

Приватним виконавцем наданий відзив на скаргу, відповідно до якого просив у задоволенні скарги відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова О.В. перебуває виконавчий лист №522/9370/13, виданий 12.02.2015 року Приморським районним судом м. Одеси про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Коллект» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №00 від 28.02.2008 року в розмірі 41646,25 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.04.2013 року становить 246878,99 грн.

Постановою приватного виконавця від 11.12.2019 року здійснено опис та арешт майна боржника, а саме: нежилі приміщення АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , загальною площею 62,80 кв.м., що складаються з основного приміщення площею 17,4 кв.м., підсобного приміщення 22,1 кв.м., основного приміщення 21кв.м., лоджії 1,9 кв.м., та знаходяться на технічному поверсі 9-ти поверхового будинку над квартирою АДРЕСА_4 та фактично використовуються як другий рівень вказаної квартири, вхід до нежилого приміщення замурований, обладнане під житлові умови.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій державного виконавця при прийнятті вказаної постанови, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно частини першої ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI. 1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-1У "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-УІ), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. З Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено. своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11). а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні. зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

Крім того, суд звертає увагу, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції, Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Посилання заявника на те, що нею оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження, та по даній справі ще не прийнято рішення, не може бути підставою для визнання противоправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича про опис та арешт майна боржника від 11.12.2019 року у ВП № 60228810.

Таким чином, суд, ознайомившись з усіма доводами заявника, приходить до переконливого висновку, що дії приватного виконавця були правомірними та відповідають Закону.

Згідно ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що скарга - необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.8, 81, 247, 447, 448, 449, 450, 451 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича (м.Одеса, вул. Бугаївська, 35, оф. 903б), боржник: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (м.Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, поверх 4 буд. 4/6, корпус «В», кабінет 402) відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя