Справа № 303/765/20
Номер рядка статистичного звіту -45
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23 березня 2020 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої-судді Гутій О.В.
за участю секретаря судового засідання Штець І.І.
розглянувши у спрощеному провадженні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстрована також відповідач, яка є колишньою його дружиною, та яка з січня 2013 року року не проживає в ньому. Так як він є власником квартири АДРЕСА_1 , а дана особи залишається зареєстрованою в квартирі, чим порушуються його права на вільне володіння та користування своїм майном, в тому числі завдає суттєвих збитків по оплаті комунальних послуг, у зв`язку з чим просить позов задоволити.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, представник позивача подав заяву, в якій просив розглядати справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечив.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила та не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Русінко З.П., зареєстрованого в реєстрі за № 864, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Зазначене також підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 07.04.2005 року (а.с. 6-9).
Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 вересня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано ( а.с. 12).
Відповідно до акту № 4 від 29.08.2019 року відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з січня 2013 року (а.с. 13).
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
За змістом ст. 156 ЖК України право на користування житлом мають члени сім`ї, власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить.
У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З огляду на вищевказане, позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 41 Конституції України,ст.ст. 316, 318, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 156 ЖК України, ст.ст. 2, 12, 18, 76-77, 81, 141, 247, 274-279, 263-265, 268, 280-282, 354-355 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задоволити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) через Мукачівський міськрайонний суд.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 23 березня 2020 року.

Головуюча О.В.Гутій