Справа № 462/1112/19 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/3584/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2019 року в складі судді Гедз Б.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,-

встановила:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

Вимоги обгрунтовував тим, що з моменту реєстрації 16.03.1991 року шлюбу з ОСОБА_2 вони ніколи не проживали як чоловік та дружина, не вели спільного господарства і не мали спільного бюджету, що свідчить про відсутність у сторін бажання створювати сім`ю. В подальшому, позивачу стало відомо, що при реєстрації шлюбу з ним ОСОБА_2 надала органу реєстрації актів цивільного стану паспорт, в якому містилась недостовірна інформація про дату її народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча згідно актового запису про народження відповідачка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як на підставу фіктивності шлюбу між ним та відповідачкою позивач вказує також на той факт, що ОСОБА_2 не розриваючи шлюб з ним, на підставі інших

паспортів, зареєструвала у 1994 році ще два шлюби, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Просив визнати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 , який зареєстрований 16 березня 1991 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції за актовим записом № 444, недійсним з дня його державної реєстрації, а саме з 16 березня 1991 року.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2019 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу, укладеного між ним та ОСОБА_2 , 1962 р.н., який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 19 березня 1991 року за актовим записом № 444 недійсним, з дня його реєстрації - відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , з рішенням не погоджується, вважає таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а висновки суду, якими обґрунтоване рішення, є такими, що не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що дійсним є шлюб, який укладено за наявності взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, при цьому воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї.

Стверджує, що на момент реєстрації шлюбу ні він, ні ОСОБА_2 не мали наміру створити сім`ю та набути прав та обов`язків подружжя.

Покликається на ухвалу Верховного Суду України від 03 лютого 2010 року у справі № 6-7505св09, у якій касаційний суд зазначив, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.

У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 752/2337/16 зазначено, що у випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей не правового характеру бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї.

Сторони жодного дня не проживали спільно, не вели спільного господарства, що підтверджується даними будинкової книги за адресою АДРЕСА_1 , з якої слідує, що ОСОБА_1 був знятий з реєстраційного обліку у зв`язку з виїздом на постійне проживання в США.

При цьому, відповідач ОСОБА_2 за цією адресою ніколи не проживала та не була зареєстрована.

Звертає увагу на те, що при реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надала паспорт, в який були внесені недостовірні відомості щодо її дати народження.

Про відсутність бажання створити сім`ю з позивачем свідчить і наступна поведінка ОСОБА_2 , а саме втрата паспорта та отримання нового без відмітки про укладений шлюб з ОСОБА_1 , з використанням якого відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 .

В подальшому, ОСОБА_2 використовуючи бланк паспорту, який був виданий на іншу особу, зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 . У актовому записі відсутня інформація про розірвання попереднього шлюбу.

При цьому, паспорт виданий 25.06.1993 року, на підставі якого був зареєстрований шлюб з ОСОБА_4 , знищений Залізничним РВВС 17.01.1995 року у зв`язку з виїздом закордон.

Стверджує, що ОСОБА_2 реєструвала шлюб з позивачем, не з метою створення сім`ї, а з метою отримання можливості виїхати на постійне місце проживання закордон, оскільки ще до моменту реєстрації шлюбу ОСОБА_1 перебував в процесі оформлення документів на виїзд на постійне проживання у США, про що було відомо відповідачці, яка шукала можливість виїхати.

Зареєструвавши в подальшому ще два шлюби, відповідачка у січні 1995 року виїхала закордон.

Зазначає, що на спірні правовідносини не поширюється позовна давність.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача.

Згідно із Розпорядженням голови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року № 05.25/2020 та на підставі рішення зборів суддів Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вирішено тимчасово, з 19 березня до 03 квітня 2020 року, не розглядати справи у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинити їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.

Зазначені обмеження не стосуються, зокрема, цивільних справ, які призначені до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а також у разі подання заяв учасниками про розгляд справи у їх відсутність.

В судове засідання 24.03.2020 року позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 не прибули, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його та позивача відсутності.

Відповідно до інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 28.02.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованою або знятою з реєстрації не значиться, відтак згідно із положеннями ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 викликалася до суду через розміщення 04.03.2020 року оголошення на офіційному веб-сайті Львівського апеляційного суду.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд дійшов висновку про те, що обставини, на які покликається позивач, як на підставу своїх вимог, не підтверджені жодними належними засобами доказування, зокрема позивачем не доведено відсутності у відповідачки реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя чи укладення нею вказаного шлюбу з метою використання прав, отриманих після реєстрації такого в своїх корисливих цілях, при цьому окреме проживання не свідчить про відсутність наміру створити сім`ю, тому не оцінюється судом як підстава для подальшого визнання такого шлюбу фіктивним.

Крім цього, суд звернув увагу, що у статтях 15-17 КпШС України законодавцем визначено вичерпний перелік підстав та умов, за яких шлюб може бути визнаний недійсним, тому покликання сторони позивача на укладення ОСОБА_2 ще двох шлюбів під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ним, не заслуговують на увагу, оскільки статтею 17 КпШС України передбачено, що недійсним визнається шлюб укладений між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі, що дає підстави зробити висновок, що недійсними можуть бути визнані лише наступні укладені відповідачкою шлюби, однак таке не впливає на правову природу першого шлюбу.

Також, позивач з 1991 року не оспорював дійсність укладеного шлюбу, а даних про те, що за період перебування в шлюбі відповідачка ОСОБА_2 намагалась набути певні юридичні права, не пов`язані з шлюбом, які без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 неможливо було б набути, судом не встановлені, що свідчить про відсутність у відповідачки наміру використати реєстрацію шлюбу в корисливих цілях, як ознаки створення фіктивного шлюбу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Добровільність шлюбу це одна з його основних засад.

Відповідно до ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

За ст. 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 цього Кодексу.

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ч. 1 ст. 40 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Статтею 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.

Відповідно до статті 44 СК України у випадках, передбачених статтями 3941 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Судом встановлено, що 16 березня 1991 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 444, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 виданим повторно 08.02.2019 року (а.с. 6).

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_1 свої доводи зводив до того, що укладений з відповідачкою ОСОБА_2 шлюб є фіктивним, оскільки він був зареєстрований між сторонами без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що оскільки оспорюваний шлюб між сторонами був зареєстрований 16.01.1991 року, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинний на час укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно із ст. 45 КпШС України шлюб може бути визнаний недійсним у разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Позов про визнання шлюбу недійсним може бути пред`явленим одним із подружжям, прокурором і особами, права яких порушені (ст. 47 КпШМ України).

Відповідно до статті 48 цього Кодексу, шлюб, визнаний судом недійсним, вважається таким з часу його укладення.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, для визнання шлюбу недійсним на тій підставі, що шлюб є фіктивним (якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя) необхідно встановити докази, які б свідчили про наявність чи відсутність бажання створити сім`ю, спільне проживання подружжя, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення спільного господарства подружжям та інше. Відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися, як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю.

Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі, пенсії чи страхової суми тощо, при цьому наведене повинно підтверджуватися документально, поясненнями свідків, довідками медично-лікувальних установ, висновками експертів.

Як роз`яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 № 16, при розгляді справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що на підставі ст. 45 КпШС України відповідний позов може бути задоволено незалежно від часу реєстрації шлюбу, якщо буде встановлено, якщо ці особи (або одна з них) не мали наміру створити сім`ю (укладали фіктивний шлюб).

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обгрунтовуючи свої вимоги сторона позивача надала відповідь Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 08.02.2019 року, з якої вбачається, що для посвідчення особи під час реєстрації шлюбу актовий запис № 444 від 16.03.1991 року, відповідачка ОСОБА_2 подала паспорт серії НОМЕР_2 виданий 19.06.1990 року Залізничним РВВС м. Львова, місце проживання останньої зазначено АДРЕСА_2 . Актових записів про реєстрацію розірвання вказаного шлюбу та реєстрацію смерті ОСОБА_2 не виявлено. При цьому, наявний актовий запис про реєстрацію народження щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений Залізничним районним у місті Львові відділом ДРАЦС ГТУЮ 21.10.1962 року (а.с. 7).

Дата та рік народження відповідачки ОСОБА_2 , 01.10.1962 року підтверджується і відповіддю Залізничного районного у місті Львові ВДРАЦС від 15.02.2019 року, у якій серед іншого вказано про реєстрацію шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , актовий запис № 302 від 12.08.1994 року, складений Залізничним районним у місті Львові ВДРАЦС. На момент реєстрації шлюбу ОСОБА_2 проживала за адресою АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_3 від 12.04.1982 року (а.с. 8).

Крім цього, відповідачка ОСОБА_2 також реєструвала шлюб із ОСОБА_4 , актовий запис № 1 від 05.02.1994 року, складений виконавчим комітетом Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_6 , а для реєстрації шлюбу ОСОБА_2 пред`являла паспорт НОМЕР_4 виданий Залізничним РВВС м. Львова 25.06.1993, що підтверджується листом Яворівського районного ВДРАЦС від 27.06.2019 (а.с. 72).

В подальшому, на виконання вимог ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 17.09.2019 року, Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області повідомило про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Львова, проживає/проживала за адресою АДРЕСА_2 , була документована паспортом НОМЕР_5 від 31.01.1980 року (паспорт знищений), паспортом НОМЕР_2 від 19.06.1990 (втрачений), паспортом НОМЕР_4 від 26.06.1993 (паспорт знищений). Додатково повідомлено, що паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 24.07.1980 року Залізничним РВ УВС Львівської області, на іншу особу (а.с. 104-108).

Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї. Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень КпШС України, СК України та постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.

На момент реєстрації шлюбу із позивачем ОСОБА_2 була у віці 29 років, а позивач ОСОБА_1 у віці 26 років.

Позивач ОСОБА_1 надав суду копію будинкової книги за адресою АДРЕСА_1 з якої слідує, що ОСОБА_1 був зареєстрований за цією адресою та знятий з реєстраційного обліку у зв`язку з виїздом на постійне проживання в США, при цьому, записи про те, що відповідач ОСОБА_2 за цією адресою проживала чи була зареєстрована, відсутні (а.с. 26-38).

Крім цього, сторони не мали спільного майна, не мали дітей від даного шлюбу, спільного бюджету, не вели спільне господарство.

Між тим, в період реєстрації шлюбу із відповідачкою позивач ОСОБА_1 оформляв документи для виїзду на постійне місце проживання у США.

Таким чином, незважаючи на те, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проіснував двадцять вісім років, за цей період сторони ніколи не проживали разом за однією адресою, не підтримували сімейні відносини та не вели спільне господарство, з часу виїзду у США позивачу ОСОБА_1 не відомо жодної інформації про ОСОБА_2 , що не може свідчити про певні ознаки, які є обов`язковими для існування шлюбних відносин.

Відтак, оцінюючи всі докази в сукупності та кожен окремо, колегія суддів приходить переконання про те, що матеріали справи містять докази на підтвердження фіктивності шлюбу та укладення його з метою отримати певні права, зокрема права на отримання можливості виїзду в США, тобто без реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя, що окрім іншого, підтверджується діями відповідачки ОСОБА_2 , яка впродовж 1991-1994 років тричі виходила заміж, пред`являючи при цьому кожного разу інший паспорт на посвідчення своєї особи, не розриваючи попередні шлюби, реєструвала наступні, при цьому зареєструвавши шлюб з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідачка ОСОБА_2 виїхала за межі України та не поверталася.

Враховуючи наведене, оцінюючи матеріали справи та встановлені судом обставини, колегія суддів приходить висновку, що місцевий суд дійшов нерпавильного висновку, що позивачем недоведено фіктивність оспорюваного шлюбу, оскільки такі висновки суду першої інстанції спростовуються матеріалами справи та обставинами, які склалися між сторонами, які, відповідно, підтверджуються належними та допустимими доказами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, що свідчить про необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2019 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним задовольнити.

Виизнати недійсним з часу реєстрації шлюб, укладений між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 16 березня 1991 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції за актовим записом № 444.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 березня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк