Провадження № 2/643/1522/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Єрмак Н.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач, ОСОБА_2 ), в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрований відповідач, однак останній з 01.09.2018 року у вказаній квартирі не проживає, оплату комунальних платежів не здійснює, додаткових витрат на утримання квартири не несе, у добровільному порядку зняти з реєстрації своє місця проживання за вказаною адресою відмовляється.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися.

Відповідачем у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.03.1999 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Біккінеєвою І.А., зареєстрованим в реєстрі за № 787.

Відповідно до довідок про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 28.11.2019 року та від 09.12.2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 .

Згідно акту, складеного 04.12.2019 року ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01.09.2018 року і по даний час фактично за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає, особистих речей у вказаній квартирі не має. На даний час у вказаній квартирі фактично проживають: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У даних правовідносинах підлягає застосуванню положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України, що регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майна.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Враховуючи, що ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві приватної власності, не проживає понад один рік, що в свою чергу встановлює перешкоди у користуванні власником своєю власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Суддя Н.В. Єрмак