Дата документу 19.03.2020 Справа № 937/7302/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 937/7302/19

Провадження № 22-ц/807/824/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2019 року в складі судді Іваненко О.В. в справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 17 листопада 2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 320, 68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 12 серпня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 14 629, 92 грн., яка складається з: 4 320, 68 грн. заборгованість за кредитом, 2 698, 25 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 998, 27 грн. заборгованість за пенею та комісією, 612, 72 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Ураховуючи зазначене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 14 629, 92 грн. за кредитним договором № б/н від 17 листопада 2015 року, яка складається з наступного: 4 320, 68 грн. заборгованість за кредитом, 2 698, 25 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 998, 27 грн. заборгованість за пенею та комісією, 612, 72 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди; а також судові витрати у розмірі 1921, 00 грн.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за договором 4320, 68 грн., а також судовий збір у розмірі 1921, 00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не звернуто увагу на Генеральну угоду, підписану відповідачем та не надано їй правову оцінку. Так, ОСОБА_1 підписала анкету-заяву від 17 липня 2010 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої отримала кредитну карту з встановленим кредитним лімітом. У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів у позичальника виникла заборгованість, тому сторони з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору від 17 липня 2010 року уклали 17 листопада 2015 року Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Оскільки у Генеральній угоді погоджено відсоткову ставку, порядок, умови, розмір сплати штрафу та пені, що свідчить про обізнаність відповідача з умовами кредитування, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року справі № 342/180/17, не можуть бути застосовані.

Відповідач не скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових правовідносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Оскільки заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2019 року не оскаржується в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за договором в розмірі 4 320, 68 грн., апеляційним судом вказане рішення суду в цій частині не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки (пені, штрафів), виходив з недоведеності позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві, а витяг з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку, не може вважатися складовою частиною спірного договору.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 17 липня 2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за змістом якої вона погодилась, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 8).

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні останній для ознайомлення в письмовому вигляді.

17 листопада 2015 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN50OTC003494113 від 17 липня 2010 року (Договір 1), разом надалі Договори. Відповідач ОСОБА_1 засвідчила підписом, що згодна з тим, що ця Генеральна угода разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком кредитний договір (а.с.9, 87-88).

До позову банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с. 10-33).

У п. 1.1. Генеральної угоди Сторони погодили за Договором 1 зменшити розмір заборгованості, яка виникла з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 612,72 грн., комісію на 0,0 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 0,0 грн. (п. 1.1.1) Заборгованість за Договором 1 з дати підписання Генеральної угоди становить 4 670,68 грн. (п. 1.1.2). дата кінцевого погашення заборгованості за Договором 1 30 листопада 2018 року (п. 1.1.3).

Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди, Банком надано позичальнику строковий кредит в сумі 4 320,68 грн., на строк 36 місяців, з 17 листопада 2015 року до 30 листопада 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі потреби в сумі 4 320,68 грн., в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у зазначені в заяві та Умовах і Правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється наступним шляхом: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячній платіж) в сумі 156, 75 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентами та іншими витратами згідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 30 листопада 2018 року.

Відповідно до наданого банком розрахунку, розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 17 листопада 2015 року станом на 12 серпня 2019 року становить 14 629, 92 грн., яка складається з: 4 320, 68 грн. заборгованість за кредитом, 2 698, 25 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 998, 27 грн. заборгованість за пенею та комісією, 612, 72 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с 7).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи з положень ст.ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, зобов`язання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитор надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також пеню і штраф за несвоєчасну сплату кредиту.

Висновок суду першої інстанції про відсутність доказів узгодження сторонами ціни договору в формі сплати процентів та умов відповідальності, зокрема штрафу, суперечить матеріалам справи та встановленим обставинам.

З матеріалів справи вбачається, що Генеральна угода від 17 листопада 2015 року була підписана сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а також досягли згоди з усіх істотних умов договорів, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу, оскільки умовами Генеральної угоди було передбачено погашення наявності заборгованості, шляхом внесення позичальником щомісячних платежів у розмірі 156,75 грн. у період з 17 листопада 2015 року до 30 листопада 2018 року.

Ураховуючи, що Генеральна угода підписана особисто ОСОБА_1 , вищевказані умови кредитування вважаються узгодженими сторонами та мають виконуватись позичальником належним чином. Оскільки відповідач не виконувала умови договору,утворилась заборгованість, у зв`язку з чим у позивача виникло право вимагати захисту своїх прав через суд.

Щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом слід зазначити наступне.

Розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1,5 % на місяць на залишок заборгованості, як зазначено вище, передбачено пунктом 2.1 Генеральної угоди.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на наведене відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Оскільки пунктом 2.1 Генеральної угоди передбачено строк кредитування з 17 листопада 2015 року до 30 листопада 2018 року, банк набув право на отримання процентів в межах строку дії Генеральної угоди, тобто з 17 листопада 2015 року до 30 листопада 2018 року, що за розрахунком позивача, який не спростований відповідачем, складає 2 428, 21 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_1 (а.с.7).

Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом за період з 01 грудня 2018 року по 12 серпня 2019 року задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Окрім того, у п. 2.2 Генеральної угоди сторони погодили сплату штрафу у розмірі 612,72 грн. в разі допущення позичальником прострочення заборгованості.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша стаття 627 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, з урахуванням домовленості сторін, з ОСОБА_1 підлягає стягненню штраф розмірі 612,72 грн. на підставі п. 2.2. Генеральної угоди.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 6 998, 27 грн. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2.8 Генеральної угоди при порушені позичальником зобов`язань за погашенням кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день прострочення.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПРИВАТБАНК").

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині пені, її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 17 листопада 2015 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила, а також тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду від 17 листопада 2015 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Отже, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов та Правил, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такий правовий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Отже, в Генеральній угоді від 17 листопада 2015 року не визначено розмір та порядок сплати пені.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем не було надано ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду апеляційної скарги належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення пені.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належну оцінку, наявній в матеріалах справи Генеральній угоді від 17 листопада 2015 року, допустив неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду в частині, яка оскаржується, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у стягнені заборгованості за процентами за користування кредитом та штрафу з прийняттям в цій частині постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованості за Генеральною угодою № б/н від 17 листопада 2015 року в розмірі 2 428, 21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 612, 72 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені на 50,31 %, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 966, 45 грн.

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено на 29,49 %, тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 849, 75 грн.

Отже, у підсумку з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір 1 816,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2019 року в цій справі скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом та штрафу та прийняти в цій частині постанову наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК»() заборгованість за Генеральною угодою № б/н від 17 листопада 2015 року в розмірі 2 428, 21 грн. (дві тисячі чотириста двадцять вісім гривень 21 копійка) заборгованість по процентам за користування кредитом, 612, 72 грн. (шістсот дванадцять гривень 72 копійки) штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом за період з 01 грудня 2018 року по 12 серпня 2019 року залишити без задоволення.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних про стягненні пені залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК»() судовий збір в розмірі 1816, 20 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 20 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 19 березня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова