Справа № 440/1302/19 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/811/4261/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 04 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними щодо безпідставного виклику працівників патрульної поліції, зведення наклепу та стягнення майнової шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Буського районного суду Львівської області від 04 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій протиправними щодо безпідставного виклику працівників патрульної поліції, зведення наклепу та стягнення майнової шкоди, - відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції дійшов висновку ґрунтуючись на власних припущеннях, трактуючи на свій розсуд зміст постанови Буського районного суду Львівської області від 03 липня 2019 р. у справі №440/1060/19, стверджуючи, що ніби-то судом закрито провадження за відсутністю складу у його діях адміністративного правопорушення лише з тих підстав, що правопорушення було вчинено не у громадському місці.

Вказує, що висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, оскільки у змісті постанови Буського районного суду Львівської області від 03 липня 2019 р. у справі №440/1060/19 відсутні докази які б свідчили, що суд встановив у його діях факт вчинення протиправних дій щодо ОСОБА_2 .

Відтак вважає, що виклик ОСОБА_2 працівників патрульної поліції був безпідставний.

Просить рішення Буського районного суду Львівської області від 04 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки в селі Йосипівка Буського району Львівської області, яка знаходиться по сусідству із земельною ділянкою, якою користувалась спадкодавець позивача - ОСОБА_3 .

Земельна ділянка відповідачки ОСОБА_2 та земельна ділянка, якою користувалась ОСОБА_3 , є суміжними. Спірна криниця знаходиться у межах земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності відповідачці ОСОБА_2 .

Постановою Буського районного суду Львівської області від 03 липня 2019 року, було встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №026548 від 15.06.2019, 15 червня 2019 року о 17 годин 45 хвилин в с. Йосипівка Буського району Львівської області ОСОБА_1 , перебуваючи на подвір`ї, висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян.

Наявність словесного конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15 червня 2019 року, який тривав близько п`яти хвилин не заперечувалося сторонами в суді першої інстанції.

Згідно постанови Буського районного суду Львівської області від 03 липня 2019 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП було закрито за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП (а.с. 3).

При цьому позивач доводив, що зведення відповідачкою наклепу на нього та безпідставність притягнення його до адміністративної відповідальності доводиться вищевказаною постановою суду, що не потребує додаткового доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що провадження в адміністративній справі було закрито лише з тих підстав, що конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник на території господарств сторін по справі в с. Йосипівка Буського району, і це не є громадським місцем.

Відтак судом не встановлено, а позивачем не доведено того, що виклик відповідачкою працівників поліції був безпідставним і нею зведено наклеп на позивача, оскільки наявність конфлікту визнається сторонами та встановлено судовим рішенням. Натомість, закриття судом провадження в адміністративній справі лише з тих підстав, що конфлікт мав місце на території їх господарств, що не є громадським місцем, не може бути підставою для визнання дій відповідачки щодо виклику працівників поліції безпідставними та зведення наклепу на позивача. Більше того, адміністративний протокол щодо позивача складався не відповідачкою, а уповноваженими особами органу поліції.

Ураховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив за їх недоведеністю.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь завданої, майнової шкоди у розмірі 103,76 грн., яка складається із транспортних витрат позивача на доїзд до Буського районного суду Львівської області в обидві сторони: Львів-Буськ-Львів (а.с. 4), щоб довести свою невинуватість у вчиненому адміністративному правопорушенні, то суд першої інстанції правильно вважав таку вимогу необґрунтованою., оскільки немає підстав для такого відшкодування (наявність шкоди; протиправна поведінка; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і спричиненням шкоди; вина заподіювача шкоди).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Згідно ухвали від 23 січня 2020 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги з метою забезпечення останньому права на апеляційне оскарження рішення суду.

За наслідками розгляду справи слід звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.136 ЦПК України у зв`язку з відсутністю в останнього джерел засобів для існування.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 04 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 березня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.