Справа № 219/717/20
Провадження № 2/219/1340/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

за участю секретаря Петрейко А.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі м. Бахмут в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новолуганської сільської ради Бахмутського району про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

27 січня 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , місце проживання якої: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , до Новолуганської сільської ради Бахмутського району, місцезнаходження якої: Донецька область, Бахмутський район, с. Новолуганське, вул. Первомайська, 38, , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 79 років помер батько позивача ОСОБА_2 , який на момент смерті перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . Померлий був зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 . На момент смерті з ним була зареєстрована дружина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 90 років померла мати позивача ОСОБА_3 . Після смерті матері ОСОБА_3 залишилась спадщина, а саме: житловий будинок загальною площею 72,39 кв.м. з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_2 Приватним нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку не наданням правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності на житловий будинок, що належав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була дружина померлого ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ. На теперішній час отримати дублікат свідоцтва про право власності не є можливим.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 09 годину 00 хвилин 27 лютого 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу.

Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві. Представником позивача подано на адресу суду заяву, в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) відповідач до судового засідання також не з`явився. Ними подано до суду лист, в якому він просить розглянути справу за його відсутності, не заперечують проти позовних вимог. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий.

При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.4) серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 79 років.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.5) серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 14 грудня 1951 року одружився з ОСОБА_3 , яка після одружена отримала прізвище чоловіка « ОСОБА_3 ».

З копії довідки від 12 липня 2019 року (а.с.6) вбачається, що померлий ОСОБА_2 був зареєстрований та фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 з 12 березня 1977 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент його смерті за однією адресою були зареєстровані: ОСОБА_3 , дружина померлого.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.7) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 90 років.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 (а.с.8) ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками є: батько ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 .

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 (а.с.9) вбачається, що ОСОБА_7 16 травня 1981 року одружився з ОСОБА_1 та останній після одружена присвоєне прізвище чоловіка « ОСОБА_1 ».

Згідно копії постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 20 січня 2020 року (а.с.12) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , оскільки відсутні правовстановлюючи документи, які підтверджують право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

З копії акту (а.с.13) вбачається, що ОСОБА_2 було виділено у натурі земельну ділянку загальною площею 1200кв.м., розташовану у АДРЕСА_2 , копією дозволу АДРЕСА_3 на виробництво робіт підтверджується той факт, що останньому було дозволено побудувати на цій земельній ділянці житловий будинок (а.с.14).

Копією технічного паспорту на житловий будинок, який розташований АДРЕСА_2 (а.с.15-17) підтверджується факт будинку та того що він належав ОСОБА_2 .

Відповідно до копії довідки КП БТІ від 31 грудня 2012 року (а.с.18) власником будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .

З листа завідуючого другої бахмутської державної нотаріальної вбачається, що за даними Спадкового реєстру після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було заведено спадкову справу 12 серпня 2019 року за № 104/2019 приватним нотаріусом, свідоцтво про право на спадщину не видавались. Після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не відкривалась.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Крім того, відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 20 січня 2020 року (а.с.12) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , оскільки відсутні правовстановлюючи документи, які підтверджують право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Підсумовуючи викладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, тому суд вважає, що факт визнання за позивачем права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 також знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Новолуганської сільської ради Бахмутського району про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , місце проживання якої: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в порядку спадкування право власності на - житловий будинок, загальною площею 72,39 м.кв., (у тому числі житлова площа 39,47 кв.м. та підсобними приміщеннями площею 32,92 м.кв.) з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.М. Медінцева