ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року

м.Суми

Справа №577/4940/19

Номер провадження 22-ц/816/649/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 січня 2020 року в складі судді Буток Т.А., ухваленого у м. Конотоп, повне судове рішення складено 24 січня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у жовтні 2019 року, ОСОБА_1 просив частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах за період з 01.06.2018 року по 15.04.2019 року на суму 39958,10 грн, призначених на підставі судового наказу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2018 року у справі №577/1778/18.

Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем мають доньку від шлюбу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За період перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою судовим наказом від 07.05.2018 року з нього на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання доньки, починаючи з 26.04.2018 року. З пред`явленням до виконання у серпні 2019 року цього судового наказу до примусового до виконання, виданого стягувачу 07.05.2018 року, було нараховано заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 60720,40 грн станом на 01.09.2019 року починаючи з квітня 2018 року. Однак, у зв`язку з примиренням з дружиною, у період з кінця травня 2018 року по 15.04.2019 року він фактично проживав однією сім`єю з дружиною та дочкою за адресою по АДРЕСА_1 . За цей період сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, позивач постійно опікувався дочкою, придбавав їй одяг, іграшки, ліки, сплачував за відвідування нею гуртків, тому не сплачував аліменти, оскільки вважав, що здійснює витрати на утримання дочки,

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.01.2020 року позов задоволено. Звільнено частково ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах за період з 01.06.2018 року по 15.04.2019 року на суму 39958,10 грн, призначених на підставі судового наказу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2018 року у справі № 577/1778/18.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що показаннями свідків, допитаними в суді, не підтверджено фактичні дані, які прямо вказували б на факти постійного проживання позивача з нею, а саме не встановлено, чи позивач взагалі має автомобіль, який саме автомобіль бачили свідки, чи сам позивач їздить на ньому чи інші особи. Вказує, що не заперечує, що позивач періодично відвідував доньку за адресою: АДРЕСА_1 , та забирав її. Однак, у спірний період вони спільно не проживали, що підтверджується доданими до скарги письмовими поясненнями її матері, яка є власником вказаної квартири, батька, який там проживає, та сусідів, а наданими нею довідками із закладів, які відвідує донька, спростовується посилання позивача про сплату за відвідування дочкою гуртків. Зазначає, що кожного місяця нагадувала позивачу, який є здоровою, працездатною особою, про необхідність сплати аліментів, однак він продовжував їх не сплачувати, тому і пред`явила виконавчий лист до примусового виконання. Також, вказує, що спільність проживання позивача разом з нею та донькою в одній квартирі не є безумовною підставою вважати, що таке проживання ґрунтувалося на інституті сім`ї, а позивач надавав матеріальну допомогу дружині та доньці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що факт постійного проживання однією сім`єю з відповідачем підтверджується також ухвалою суду у справі №577/1777/18, якою позовну заяву відповідача до нього про розірвання шлюбу залишено без розгляду на підставі її заяви, а також рішенням про розірванню шлюбу, у якому вказано, що сторони фактично не проживають однією сім`єю з червня 2019 року.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі встановлених судом обставин сторони до червня 2019 року проживали разом, донька ОСОБА_3 знаходилась на утриманні позивача, дані обставини є такими, що мають істотне значення, а тому, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, слід частково звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами за період з 01.06.2018 року по 15.04.2019 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони у справі з 04.09.2010 року перебували у шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.10.2019 року (справа №577/3845/19 за позовом ОСОБА_4 ) було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем у даній справі.

З тексту цього рішення суду підтверджено, що відповідачка у своїй заяві до суду про розірванні шлюбу вказала час з якого подружжя перестало разом проживати і останній припинив спілкування з донькою, а саме з червня 2019 року

Наказом Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 26.04.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Даний судовий наказ отримано відповідачкою 07.05.18, а пред`явлено до примусового виконання у серпні 2019 року

23.08.2019 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового наказу та боржнику нараховано заборгованість по сплаті аліментів за період з 26.04.2018 року по 01.09.2019 року у розмірі 60 720,40 грн.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими доказами, показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно положень ст.ст. 77 - 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, вказані позивачем, мають істотне значення у розмінні ч. 2 ст. 197 СК України і є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за указаний у позові період, оскільки під час розгляду справи місцевим судом правильно було встановлено, що у період з 01.06.2018 року по 15.04.2019 року заявлений позивачем, подружжя разом з донькою спільно проживали, як одна сім`я, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема, справою №577/3845/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, у якому колишня дружина зазначала, що з червня 2019 року вони припинили сімейні відносини і перестали проживати разом, а також показаннями свідків, допитаних судом першої інстанції. Крім того, ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.05.2018 року справу №577/1777/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу було залишено без розгляду на підставі письмової заяви ОСОБА_4 про залишення її позову без розгляду.

Протилежного, у відповідності до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідачкою доведено не було, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження суду першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, в тому числі і наданих позивачем довідок з позашкільних навчальних та освітніх закладів, та обставині проживання сторін у справі у спірний період у квартирі матері відповідача.

Долучені ж відповідачем до апеляційної скарги письмові пояснення її батьків та сусідів не можуть бути прийняті до уваги апеляційного суду та розцінюватись як допустимі та достовірні докази, у розумінні ст.ст. 78, 79 ЦПК України, оскільки одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а саме вказані особи не допитувались в судовому засіданні як свідки та не попереджались про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від надання показань.

Будь-який клопотань про виклик та допит вказаних осіб, як свідків, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко