РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.

при секретарі Михайленко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РІВНЕАЗОТ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і компенсації втрати частини доходів,-

ВСТАНОВИВ:

24.10.2019 року до Рівненського міського суду Рівненської області звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Луцюк М.І. з позовом про стягнення з ПрАТ «Рівнеазот» на користь позивача 413242,55 грн., з яких 405722,80 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 7519,75 грн. сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати. Окрім того просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються із 4123,43 грн. сплаченого судового збору та 20000 грн. судових витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, 30.05.2017 року позивач був прийнятий на роботу по сумісництву на посаду головного фахівця з фінансових питань представництва ПрАТ «Рівнеазот» у м.Києві. 30.08.2018 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Всупереч положенням законодавства роботодавець виплачував заробітну плату нерегулярно з порушенням встановлених термінів. 29.07.2019 року на банківський рахунок позивача було зараховано 20350,40 грн. заробітної плати за червень 2017 року та 2099,03 грн. заробітної плати за травень 2017 року. Відповідно товариство не провело з працівником остаточний розрахунок за виконану роботу у строки, передбачені законом. Таким чином представник позивача зазначає, що з наступного дня після звільнення (31.03.2018 року) працівнику починає нараховуватися середній місячний заробіток до моменту повної виплати заробітної плати (29.07.2019 року), відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку становить 405722,80 грн.

Також представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати, яка становить 7519,75 грн.

У відповіді на відзив від 28.01.2020 року представник позивача спростовує доводи представника відповідача наведені у відзиві на позов. Зокрема представник позивача спростовує відсутність вини роботодавця в невиплаті заробітної плати та зазначив, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку наведений позивачем у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, а тому заперечення представника відповідача є безпідставними. Окрім того представник позивача заперечує проти застосування принципу співмірності, оскільки дане застосовується у разі наявності між сторонами спору щодо розміру заборгованості із заробітної плати, тому відсутні підстави зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Представник позивача спростовує твердження представника відповідача про безпідставність та захищеність вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки дані витрати є підтвердженими та обґрунтованими.

21.01.2020 року від представника ПрАТ «Рівнеазот» Філоніка Я.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечує проти задоволення позову, та просить звільнити ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні в повному обсязі на підставі ч.2 ст.1171 ЦК України.

В обґрунтування відзиву зазначає, що у відповідача наявні поважні причини та об`єктивні обставини, які мають істотне значення та підтверджують відсутність вини щодо несвоєчасного виконання свої зобов`язань по виплаті заробітної плати перед позивачем, зокрема зазначає, що ПрАТ "РІВНЕАЗОТ" не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеобводоканал», окрім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію. Наказом №293 від 10.04.2017 року було повністю припинено виробничу діяльність структурних підрозділів підприємства та оголошено вимушений простій з нарахування працівникам двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Представник відповідача зазначає, що сума середньої заробітної плати позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 1232,42 * 329 та дорівнює 405465,92 грн., а не 405722,80 грн. визначеної позивачем. Окрім того зазначає, що дані суми стягуються без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Представник відповідача також зазначає, що є наявні підстави для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки дані суми є не співмірними із сумами заборгованості.

Щодо розрахунку компенсації втрати частини доходів, представник позивача зазначив, що розмір компенсації втрати частини заробітку у зв`язку із порушенням строків її виплати за червень, липень 2017 року становить 4185,23 грн., а не 7519,75 грн. зазначених позивачем.

Представник відповідача зазначає, що дана справа розглядається в порядку трудових спорів, є малозначною і призначена до розгляду у порядку спрощеного провадженні, тому суми судових витрат, зокрема на правничу допомогу є завищеними і безпідставними, задоволенню не підлягають.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши до суду заяву від 17.03.2020 року про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, на підставі наявних у суду матеріалів

Від представника відповідача надійшли до суду заява про розгляд справи за відсутності повноважного представника ПрАТ «Рівнеазот» від 03.02.2020 року, 21.01.2020 року та від 20.02.2020 року.

Враховуючи заяви учасників судового розгляду, суд вважає за можливе розгляд справи провести за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Рівнеазот». Відповідно до наказу про припинення трудового договору (контракту) №538-ВК від 26.03.2018 року був звільнений 30 березня 2018 року, на підставі п.1 ст.36 КЗПП України, за угодою сторін.

Відповідно до довідки №1048 від 02.10.2019 року, виданої ОСОБА_1 , середнього динна заробітна плата останнього становила за відпрацьовані години 154,0524 грн. За січень 2018 року останньому було нараховано 25280 грн. заробітної плати, та за лютий 2018 року 25280 грн., всього 50560 грн. за 328,20 відпрацьованих годин.

Відповідно до довідки №1047 від 02.10.2019 року, виданої ОСОБА_1 всього з травня 2017 року по березень 2018 року, включно, сума доходу останнього становила 272514,29 грн., зокрема, за травень 2017 року 2601,49 грн., за червень 2017 року 25280 грн., липень 2017 року 25280 грн., серпень 2017 року 25280 грн., вересень 2017 року 25280 грн., жовтень 2017 року 25280 грн., листопад 2017 року 25280 грн., грудень 2017 року 25280 грн., січень 2018 року 25280 грн., лютий 2018 року 25280 грн., березень 2018 року 25280 грн., березень 2018 року 42386,80 грн. Також з даної довідки вбачається, що заборгованість по заробітній платі станом на 02.10.2019 року відсутня, заробітна плата та розрахункові кошти за березень 2018 року виплачені 06.04.2018 року.

Як вбачається з копії витягу з банківської виписки АТ «Сбербанк», 29.07.2019 року на банківський рахунок позивача було зараховано 20350,40 грн. з призначенням платежу заробітна плата за червень 2017 року та 2099,03 грн. з призначенням платежу заробітна плата за травень 2017 року. (а.с.14-15)

Відповідно до довідки №239/3/50-12 від 19.09.2019 р. картковий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 , станом на 19.09.2019 року закрито.

Відповідно до вимог частини 1 ст.115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок нарахування та виплати компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати встановлено ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»

Ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до вимог ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), що передбачено ст.3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Згідно наданого позивачем розрахунку розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати становить 743,05 грн. + 6776,7 грн. = 7519,75 грн.

Однак враховуючи, червень 2017 року індекс споживчих цін становить 101,6 %, за липень 2017 року -100,2% , за серпень 2017 року 99,9%, за вересень 2017 року 102,0%, за жовтень 2017 року 101,2 %, за листопад 2017 року 100,9 %, за грудень 2017 року 101,0%, за січень 2018 року 101,5%, за лютий 2018 року 100,9%, за березень 2018 року 101,1%, квітень 2018 року 100,8%, за травень 2018 року -100,0%, червень 2018 року 100,0%, липень 2018 року 99,3%, серпень 2018 року 100,0%, вересень 2018 року 101,9 %, жовтень 2018 року 101,7%, листопад 2018 року -101,4%, грудень 2018 року 100,8%, січень 2019 року 101,0%, лютий 2019 року 100,5%, березень 2019 року 100,9%, квітень 2019 року 101,0%, травень 2019 року 100,7%, червень 2019 року 99,5 %.

Компенсація втрати частини заробітної плати за червень 2017 року 455,90 грн.

2 099,03грн. х (індекс інфляції з березня 2017 року по жовтень 2018 року становить 1,016 х 1,002 х 0,999 х 1,020 х 1,012 х 1,009 х 1,010 х 1,015 х 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,0 х 1,0 х 0,993 х 1,019 х 1,017 х 1,014 х 1,008 х 1,01 х 1,005 х 1,009 х 1,01 х 1,007 х 0,995 = 1,2172 = 121,72%; приріст індексу споживчих цін: 121,72% - 100% = 21,72%) = 455,96грн.

Компенсація втрати частини заробітної плати за липень 2017 року - 155,85грн.

20 350,40грн. х (індекс інфляції з квітня 2017 року по жовтень 2018 року становить 1,002 х 0,999 х 1,020 х 1,012 х 1,009 х 1,010 х 1,015 х 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,0 х 1,0 х 0,993 х 1,019 х 1,017 х 1,014 х 1,008 х 1,01 х 1,005 х 1,009 х 1,01 х 1,007 х 0,995 = 1,1980 = 119,8%; приріст індексу споживчих цін: 119,8% - 100% = 19,8%) = 4 029,37 грн.

Розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за червень, липень 2017 року становить 4185.23грн. Відповідно дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі, суд приходить до висновку що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 31.03.2018 року (наступного дня після звільнення) по 29.07.2019 року (тобто по день проведення роботодавцем фактичного розрахунку з заробітної плати).

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем до позовної заяви, сума середнього заробітку, що підлягає до стягнення за час затримки розрахунку при його звільненні за період з 31 березня 2018 року по 29.07.2019 року, включно становить 405722,80 грн.

Згідно довідки №1048 від 02.10.2019 року, за січень 2018 року та лютий 2018 року (місяці які передують звільненню) позивачу нараховано 50560 грн. заробітної плати.

Сума середньоденної заробітної плати становить 50560 грн. / 41 (відпрацьованих робочих днів, протягом двох місяців, що передують звільненню) = 1233,17 грн.

Судом встановлено, що період прострочення виплати розрахункових коштів з 31.03.2018 року (наступного робочого дня після звільнення) по 29.07.2019 року ( по день фактичного розрахунку) становить 329 днів.

Оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 1233,17 грн., то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу за період з 31 березня 2018 року по 29.07.2019 року становить 405712,93 грн. (1233,17 грн. х 329 дн.). Саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи представника відповідача про відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобов`язань по виплаті заробітної плати перед позивачем та про те, що шкода позивачу була заподіяна в стані крайньої необхідності, суд вважає безпідставними. Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

З огляду на викладене, недоотримання всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеобводоканал», обмеження на підприємстві поставки природного газу, що не дало змоги виробити продукцію не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти.

Задовольняючи позов суд не вбачає підстав для застосування принципу співмірності на який вказує відповідач у своєму відзиві, та зменшення суми середнього заробітку.

Відповідно до ч.2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при існуванні таких умов:

- наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплат працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, або коли вони (ці суми) повинні бути сплачені роботодавцем;

- та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні (цих) сум.

При цьому, принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах від 23 грудня 2015 року у справі № 6-837цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 та правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 30 травня 2018 року по справі №461/6803/16.

Таким чином, суд, зважаючи на відсутність спору щодо розміру заборгованості по заробітній платі, прийшов до висновку, що визначені у ч.2 ст.117 КЗпП України підстави для зменшення судом розміру середнього заробітку відсутні.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: Договір про надання правничої (правової) допомоги від 23.09.2019 р. укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «РівнеПраво» в особі старшого партнера Луцюка М.І.; Додаток №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 23.09.2019 р. , Акт наданих юридичних послуг (правової допомоги) від 23.10.2019 р. на загальну суму 20000 грн. в яку входить: зустріч з клієнтом - 3 години по 600 грн. за годину, аналіз чинного законодавства 3 години по 600 грн. за годину, підготовка та збирання матеріалів для оформлення позовної заяви до суду 10 годин по 600 грн. за годину, представництво інтересів позивача в суді першої інстанції, підготовка та подання позовної заяви, процесуальних документів під час розгляду справи в суді (заяв, клопотань, тощо) на суму 10400 грн.

Факт сплати зазначених коштів підтверджується квитанцією 0.0..1 від 23.10.2020 року (а.с.18)

Таким чином, судом встановлено, що позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн..

При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Окрім того, слід зазначити, що дана справа є малозначною, розглядалась судом у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник відповідача у відзиві на позов заперечив проти задоволення даної вимоги повністю, у зв`язку із безпідставністю, зазначив, що дана сума є завищеною, з огляду на малозначність справи, кількість сторін, відсутність значного суспільного інтересу.

В судові засідання призначені по справі сторони не з`являлися, відповідно розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів та відповідно до заяв представників сторін про розгляд справи без участі сторін.

Суд вважає завищеною оплату наданих послуг представником позивача адвокатом Луцюком М.І. На переконання суду, дії щодо надання консультацій, складання позовної заяви, які вказані у акті-приймання передачі наданих робіт (послуг) від 23.10.2020 року, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи (зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 у справі №910/15944/17).

Та, як вбачається з даного акту, одним із пунктів, зокрема №4, є представництво інтересів позивача в суді першої інстанції, підготовка та подання позовної заяви, процесуальних документів під час розгляду справи в суді (заяв, клопотань, тощо), у сумі 10400 грн.

Тому враховуючи вищевикладене, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу та визначити її стягнення з відповідача на користь позивача у розмірі 3000 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,274,275,279,352,354,430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РІВНЕАЗОТ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і компенсації втрати частини доходів задовольнити частково.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РІВНЕАЗОТ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 405712 (чотириста п`ять тисяч сімсот дванадцять) грн. 93 коп. та 4185 (чотири тисячі сто вісімдесят п`ять) грн. 23 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РІВНЕАЗОТ» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються із судового збору сплаченого при зверненні до суду з позовом у розмірі 4132 (чотири тисячі сто тридцять дві) грн. 44 коп. та судових витрат по справі, що складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області або через Рівненський міський суд Рівненської області (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 ;

Відповідач ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РІВНЕАЗОТ»: місцезнаходження 33017, м.Рівне-17, .

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2020 року.

Суддя Гордійчук І.О.