Справа № 461/5267/18 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2295/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 65046.07 грн. як завданих збитків.

В обгрунтування позову покликається на те, що 03.05.2017 року між ПРАТ «CK «Арсенал Страхування» та ПАТ «Львівський елегант» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 310/17-Т/ЛВС від 03.05.2017 року, відповідно до якого ПрАТ «CK «Арсенал Страхування» зобов`язалось компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Smart ForTwo», д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 12.08.2017 року в м. Львові, на вулиці Личаківська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Smart ForTwo», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , транспортного засобу «Mercedes Benz», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «Renault Laguna» д/н НОМЕР_3 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , з вини якого сталася ДТП. Відповідно до рахунку № 34492 від 21.09.2017 року, наданого ТзОВ «Західноукраїнський автомобільний дім», сума відновлювального ремонту автомобіля «Smart ForTwo», д/н НОМЕР_1 становить 165046.07 грн. В зв`язку з вищезазначеним, страховиком, на підставі умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 310/17-Т/ЛВС від 03.05.2017 року, розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 006.00839417-1 від 22.09.2017 року, рахунку № 34492 від 21.09.2017 року, було сплачено страхове відшкодування, в розмірі 165046.07 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault Laguna» д/н НОМЕР_3 , на момент ДТП, була застрахована ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» (поліс № АК 3248943), ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства в межах страхового ліміту, що становить 100000.00 грн., а решти суми в розмірі 65046.07 грн. з винної особи, яким є ОСОБА_5 05.02.2018 року позивач направив на адресу відповідача претензію про відшкодування збитків, з додатком копій необхідних документів, однак відповідач зазначену суму коштів не сплатив, а відтак така підлягає стягненню в судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 травня 2019 рокупозов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» заподіяні витрати в розмірі 65 046,07 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» витрати на оплату судового збору в розмірі 1762 грн.

Рішення суду в інтересах ОСОБА_1 оскаржив представник ОСОБА_2 , вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував зазначені ним підстави, за яких позов не підлягає до задоволення, зокрема те, що огляд автомобіля «Smart ForTwo» проводився експертом у відсутності відповідача та без його повідомлення, чим порушено вимоги п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Також суд не надав жодної оцінки наявним розбіжностям між довідкою, складеною УПП у м. Львові на місці події та документами, складеними експертом за наслідками проведеного огляду транспортного засобу. Вказує, що в матеріалах справи наявні два різні рахунки-фактури щодо одного і того ж автомобіля з різними відомостями, зокрема, розбіжності в сумах, датах складення, номерах, відсутності підписів та печаток уповноважених осіб. Не врахував суд і те, що в судовому засіданні експерт Онишко Р.М. визнав те, що огляд автомобіля відбувався з порушеннями. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, має до винної у особи, відповідальної за завдані збитки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано в наслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частин 16, 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування»).

Згідно з ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодо набувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по справі № № 6-2808цс15 зазначено наступне: потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Судом першої інстанції на підставі копій довідки про ДТП та протоколу про адміністративне правопорушення, встановлено, що 12.08.2017 року в м. Львові, на вулиці Личаківська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Smart ForTwo», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , транспортного засобу «Mercedes Benz», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «Renault Laguna» д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , якого постановою Радехівського районного суду Львівської області від 20.10.2017 р., яка набрала законної сили, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Матеріалами справи безспірно підтверджується, що 03.05.2017 року між ПрАТ «CK «Арсенал Страхування» та ПАТ «Львівський елегант» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 310/17-Т/ЛВС від 03.05.2017 року, відповідно до якого ПрАТ «CK «Арсенал Страхування» зобов`язалось компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Smart ForTwo», д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

14.08.2017 року потерпілий ПАТ «Львівський елегант» звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, а також про виплату страхового відшкодування, розглянувши цей випадок, визнавши його страховим випадком.

З копії висновку №81/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 21.08.2017 року, складеного судовим експертом Онишко Р.М., вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Smart ForTwo», реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на момент дослідження 14.08.2017 р. становить 173612,21 грн.

З копії рахунку (розрахунку страхового відшкодування) від 22.09.2017 року, сума відновлювального ремонту автомобіля (застрахованого об`єкта) становить 165 046,07 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував положення п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи, та виходив з того, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 310/17-Т/ЛВС від 03.05.2017 року, розрахунку суми страхового відшкодування, Страхового Акту № 006.00839417-1 від 22.09.2017 року, рахунку № 34492 від 21.09.2017 року, сплатила потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 165046.07 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №903529 від 25.09.2017 р.

Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault Laguna» д/н НОМЕР_3 , на момент ДТП була застрахована ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» (поліс № АК 3248943 ), а відтак ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства в межах страхового ліміту, що становить 100000.00 грн.

Оскільки така у повному обсязі не відшкодовує фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між сумою виплаченого страхового відшкодування (165046,07 грн.) та страховим лімітом (100000 грн.), що становить 65046.07 грн., оскільки така на вимогу позивача у добровільному порядку відповідачем не сплачена.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», оскільки до позивача як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, має до винної у особи, відповідальної за завдані збитки.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано те, що сума вартості відновлюваного ремонту автомобіля, яка зазначена в розрахунку страхового відшкодування та у висновку експерта, різняться між собою, оскільки суд при ухваленні рішення враховував суму страхового відшкодування в розмірі саме 165046.07 грн., що є меншою від зазначеної у висновку №81/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 21.08.2017 року суми матеріального збитку 173612,21 грн., а відтак не збільшує розмір відповідальності відповідача.

Крім цього, відповідач не навів обгрунтованих заперечень щодо переліку пошкоджених деталей автомобіля, невідповідності вартості зазначених у калькуляції виконаних робіт існуючим на час проведення ремонту цінам, іншого висновку, на спростування висновку №81/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 21.08.2017 року, суду не надав.

Враховуючи принцип змагальності сторін, інші наведені у апеляційній скарзі доводи, які фактично зводяться до незгоди апелянта з розміром майнової шкоди, стягнутої судом першої інстанції, на спростування якої апелянт, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, є безпідставними та необгрунтованими.

Не заперечуючи щодо встановлених судом обставин справи щодо заподіяння відповідачем майнової шкоди внаслідок ДТП, в цей же час заперечуючи щодо стягнення судом першої інстанції 65046.07 грн. на її відшкодування, відповідач не зазначив та не обґрунтував належними доказами іншого розміру майнової шкоди, завданої транспортному засобу внаслідок ДТП, інших пошкоджень автомобіля, ніж ті, які зазначені у висновку, іншої, значно меншої вартості пошкоджених чи знищених внаслідок ДТП деталей автомобіля, ніж ті, що зазначені у висновку №81/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 21.08.2017 року.

Твердження апелянта про порушення експертом процедури проведення експертизи спростовуються матеріалами справи, поясненнями експерта, наданими ним суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який після всебічного, повного дослідження й оцінки доказів, з врахуванням обставин справи, суд дійшов до обґрунтованого висновку про підставність та доведеність ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» позовних вимог, які підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.03.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.