Постанова

Іменем України

16 березня 2020 року

м. Київ

справа № 334/8669/18

провадження № 61-16326св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки - ОСОБА_2 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (у ході розгляду справи змінило назву на Акціонерне товариство «Укрсиббанк»),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2019 року у складі судді Козлової Н. Ю. та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2019 року у складі колегії суддів: Маловічко С. В., Гончар М. С., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки - ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Укрсиббанк» про визнання іпотеки припиненою.

Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2008 року між відповідачем та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким останній отримав грошові кошти у розмірі 60 000 доларів США для придбання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Кінцевим терміном повернення кредиту сторони визначили 26 вересня 2028 року. У той же день, ОСОБА_3 передав придбану квартиру відповідачу в іпотеку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

18 січня 2010 року , вона як дружина померлого, особисто подала до відділення ПАТ «Укрсиббанк» заяву, в якій повідомила про смерть позичальника і надала копію свідоцтва про смерть. Відповідач протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, жодних заяв нотаріусу не подавав і свої вимоги спадкоємцям не пред`являв.

Вона, як законний представник неповнолітнього спадкоємця померлого позичальника, вважала, що відповідач є таким, що втратив право вимоги за кредитним договором від 26 вересня 2008 року, а тому зобов`язання за ним є припиненими.

06 липня 2011 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи дочкою померлого і спадкоємцем першої черги за законом, отримала свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до вказаного свідоцтва квартира за адресою АДРЕСА_1 перейшла в її власність. 06 липня 2011 року нотаріусом було направлено відповідачу відповідне повідомлення. 26 серпня 2011 року відповідачем на її запит було направлено лист, в якому банк зазначає про відсутність будь-яких претензій за кредитним договором.

Отже, вказувала, що відповідачу було достовірно відомо про смерть позичальника починаючи з 18 січня 2010 року, оскільки про факт відкриття спадщини вона, як законний представник неповнолітнього спадкоємця, повідомила відповідача особисто. Строк для пред`явлення вимоги до спадкоємця у відповідача сплинув 18 липня 2010 року, і саме з вказаної дати основне зобов`язання за кредитним договором є припиненим. У свою чергу, іпотека як похідне зобов`язання, припиняється автоматично після припинення основного.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: визнати припиненим договір іпотеки від 26 вересня 2008 року № 2475, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковським О. О.; виключити з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження № 7980521, зареєстроване 26 вересня 2008 року щодо нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 26 вересня 2008 року № 2475; виключити з Державного реєстру іпотек обтяження № 7982179, зареєстроване 26 вересня 2008 року щодо нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 26 вересня 2008 року № 2475.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2019 року, позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки - ОСОБА_2 , задоволено.

Визнано припиненим договір іпотеки від 26 вересня 2008 року № 2475, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк» та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковським О. О.

Ухвалено виключити з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження № 7980521, зареєстроване 26 вересня 2008 року щодо нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 26 вересня 2008 року № 2475;

Ухвалено виключити з Державного реєстру іпотек обтяження № 7982179, зареєстроване 26 вересня 2008 року щодо нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 26 вересня 2008 року № 2475.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судові рішення мотивовано тим, що відповідачу було достовірно відомо про смерть позичальника починаючи з 18 січня 2010 року, оскільки про факт відкриття спадщини позивач, діючи від імені та в інтересах дочки, повідомила банк особисто. Отже, строк для пред`явлення вимоги до спадкоємця, передбачений статтею 1281 ЦК України, у відповідача сплинув 18 липня 2010 року, тому саме зі вказаної дати основне зобов`язання за кредитним договором є припиненим, що, в свою чергу, тягне за собою припинення іпотеки як похідного зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2019 року до Верховного Суду, АТ «Укрсиббанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди помилково взяли до уваги висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року, у справі № 522/407/15-ц (провадження №14-53цс18), вважає їх неправильними, оскільки вони не узгоджується з положеннями статті 1281 ЦК України, так як при пропуску строку, визначеного у цій статті, відбувається припинення не права загалом, а права вимоги. Вважає, що при позбавленні права вимоги не припиняється зобов`язання, тому банк не позбавлений можливості звернутися з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки до спадкоємців.

Вважає, що справу слід передати на розгляд Великою Палатою Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 403 ЦПК України, оскільки справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що її доводи є безпідставними, не впливають на правильність вирішення судами справи, які дослідили та надали належну правову оцінку всім обставинам справи, застосувавши актуальну практику Великої Палати Верховного Суду, тому просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ «Укрсиббанк»задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів:

У разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця;

Спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця;

Спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки;

Спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього;

Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;

Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року, у справі № 522/407/15-ц (провадження №14-53цс18).

Достовірно встановивши, що ПАТ «Укрсиббанк»було відомо про смерть позичальника - ОСОБА_3 , починаючи з 18 січня 2010 року, оскільки про факт відкриття спадщини позивач, діючи від імені та в інтересах дочки, повідомила банк особисто, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що строк для пред`явлення вимоги до спадкоємця, передбачений статтею 1281 ЦК України, у відповідача сплинув 18 липня 2010 року, тому саме з вказаної дати основне зобов`язання за кредитним договором є припиненим, що, в свою чергу, тягне за собою припинення іпотеки як похідного зобов`язання.

При цьому, на виконання вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суди попередніх інстанцій правильно врахували висновки щодо застосування норм права, викладені у наведеній вище постанові Великою Палатою Верховного Суду, оскільки у тій справі були встановлені подібні обставини зі справою, яка переглядається.

При цьому, колегія суддів вважає, що підстави, передбачені частинами четвертою та п`ятою статті 403 ЦПК України,для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, як того просить АТ «УкрСиббанк», відсутні, оскільки Великою Палатою у постанові від 17 квітня 2018 року, у справі № 522/407/15-ц (провадження №14-53цс18) вже висловлено висновок щодо правильного застосування норм статті 1281 ЦК України у справах з подібними фактичними обставинами, а заявник не навів належних та достатніх обґрунтувань для відступлення від висновків Великої Палати Верховного Суду. Не вбачає таких підстав й колегія суддів, яка переглядає цю справу.

Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотримання вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, правильно встановили правовідносини, що склалися, й закон, який підлягає застосуванню до цих правовідносин, та обґрунтовано задовольнили позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки - ОСОБА_2 , з наведених вище підстав.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником банку норм матеріального та процесуального права, є аналогічними із доводами його апеляційної скарги, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

При цьому, колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2019 та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк