ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року

м.Суми

Справа №582/1173/19

Номер провадження 22-ц/816/444/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Сумській області, Прокуратура Сумської області,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 листопада 2019 року в складі судді Петен Я.Л., ухваленого у смт. Недригайлів, повне судове рішення складено 27 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у вересні 2019 року, в якому після уточнення, ОСОБА_1 просила стягнути держави Україна на свою користь шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 86 242, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури, а також вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що 26.07.2017 року Недригайлівським ВП Роменського ВП ГУНП України в Сумській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000121 було внесено відомості щодо вчинення нею пособництва у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше сховище та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185; ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. Кримінальне провадження розглядалось Роменським міськрайонним судом Сумської області та переглядалось в апеляційному порядку. Державне обвинувачення в судах підтримували співробітники Роменської місцевої прокуратури та прокуратури Сумської області. 06.11.2018 року вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області, залишеним без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 09.04.2019 року, позивача було визнано не винною та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею даного кримінального правопорушення. Внаслідок незаконних дії органів державної влади та притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 26.07.2017 року до 09.04.2019 року, тобто 20 місяців 14 днів, зазнала душевних переживань, занепокоєння, приниження, відчувала страх, відчай, що погіршило її психологічний стан, було порушено нормальні життєві зв`язки, чим завдано моральної шкоди.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 22.11.2019 року позов задоволено.

Стягнуто з держави Україна на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 86 242,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 9 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати в сумі 862,42 грн віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення позову, оскільки у позовні заяві відсутні посилання та докази на стан здоров`я позивача, тяжкість чи зазнала вона вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, чи потрібен позивачу час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. Вказує, що розмір відшкодування має бути не більше ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинен призводити до збагачення позивача за рахунок держави. Зазначає, що у справі №910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись процесуальний закон не встановлює. Крім того, посилання суду на норму ч. 6 ст. 1176 ЦК України свідчить про застосування закону, який не підлягає застосуванню при винесенні оскаржуваного рішення, а стягнення витрат на правничу допомогу є необґрунтованим, оскільки з наданих позивачем документів неможливо встановити, які послуги та в якому обсязі були йому наданні саме в даній цивільній справі.

Також, з даним рішенням не погодилось Головне управління Національної поліції в Сумській області та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що до матеріалів позову не додані документи, які б підтверджували незаконність дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і суду, не додані матеріали, що підтверджують погіршення стану здоров`я, пов`язане з розслідуванням кримінальної справи, не додано доказів погіршення стосунків з друзями, сусідами, знайомими. Крім того, сума моральної шкоди повинна визначатися в розумних розмірах, бути справедливою та не призводити до збагачення позивача.

Відзиву на апеляційні скарги учасниками справи не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що у провадженні Недригайлівського ВП Роменського ВП ГУНП України в Сумській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000121, щодо вчинення позивачем ОСОБА_1 за попередньою змовою групою осіб умисних дій, спрямованих на таємне викрадення чужого майна, що перебувало на охоронюваній території, проте з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення крадіжки до кінця. Підозрюваною у витязі зазначена, окрім інших осіб, позивач ОСОБА_1 (а.с.6).

26.07.2017 року у цьому кримінальному провадженні № 0000121 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 7-8).

Вказане кримінальне провадження розглядалось Роменським міськрайонним судом Сумської області та переглядалось в апеляційному порядку Сумським апеляційним судом. Державне обвинувачення в судах підтримували співробітники Роменської місцевої прокуратури та прокуратури Сумської області.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06.11.2018 року, залишеним без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 09.04.2019 року, ОСОБА_1 було визнано не винною та виправдано за ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст.15, ч. 3 ст.185 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення нею даного кримінального правопорушення (а.с. 9-34).

Таким чином, під слідством та судом ОСОБА_1 перебувала з 26.07.2017 року до 09.04.2019 року, тобто 20 місяців 14 днів.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченої, при цьому, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, суду, оскільки незаконність перебування позивача під слідством та судом встановлено вироком суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з огляду на таке.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до п. 1 ч. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно п. 5 ч.1 ст. 3 вказаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

Пунктом 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 04.03.1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 04.03.1996 року № 3 та Мінфіну України від 04.03.1996 року № 41, визначено, що питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст. 13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст. 12 Закону.

Отже, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та інших процесуальних дій, що обмежили права позивача, ухвалення судом виправдувального вироку, ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку покладається на суд, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Законом установлено, що визначення розміру відшкодування шкоди, якої зазнав громадянин внаслідок незаконних дій, у разі ухвалення виправдувального вироку здійснює суд, про що постановляє відповідну ухвалу. Таким судом у справі, що розглядається, є Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Стосовно ОСОБА_1 , як вбачається з матеріалів справи, не було виконанні вказані вимоги закону. Однак зазначені обставини не є підставою для відмови у захисті її порушеного права.

Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою у визначеному процесуальним законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Що стосується визначення розміру моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.ч 1, 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на правовідносини, що виниклі між сторонами, розповсюджується Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди.

При цьому, суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які понесла позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, прийшов до обґрунтованого висновку, що належний розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 в даному випадку складає 86242,00 грн, що відповідає принципу розумності та справедливості, а також вимогам ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Місцевий суд, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначено в апеляційних скаргах заявників.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України щодо необґрунтованості стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки з наданих позивачем документів неможливо встановити, які послуги та в якому обсязі були йому наданні саме в даній цивільній справі, не заслуговують на увагу, так як з договору про надання правничої допомоги від 08.08.2019 року, укладеного позивачем з адвокатом Маляром М.В., вбачається, що правова допомога надається в цивільній справі за позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури. Також, позивачем було додано детальний розрахунок розміру витрат на правничу допомогу, акт про виконання договору та квитанцію про оплату послуг адвоката (а.с. 35-40).

З приводу доводів скарги щодо висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №910/23967/16, то вони також не приймаються до уваги, оскільки вказана цивільна справа мала інші предмет та підстави позову, а у своїй постанові Верховний Суд не констатував порушення закону у разі зазначення в судовому рішенні органу, через який мають стягуватись кошти.

Крім того, слід зазначити, що статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Інші аргументі апеляційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко