Ухвала

Іменем України

20 березня 2020 року

м. Київ

справа № 450/978/19

провадження № 61-4611ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу.

В обґрунтування позову вказувала, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АК 6598641 від 13 листопада 2017 року, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Infiniti FX», номерний знак НОМЕР_1 . Позивач вказував, що

16 листопада 2017 року близько 21 год 30 хв у м. Львові по вул. Городоцькій, 224 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Infiniti FX», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , яка не врахувала дорожню обстановку під час випередження, не дотрималась безпечного інтервалу та здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «Опель», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням

ОСОБА_4 . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Опель», власник якого звернувся до страховика ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про відшкодування збитків. Сума страхового відшкодування склала 2 473,13 грн. Позивач зазначала, що 16 липня 2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги № 16/07/2018, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору, в тому числі, право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування (Поліс) № АК/6598641 від 13 листопада

2017 року. З метою досудового врегулювання спору, 30 липня 2018 року відповідачеві направлено регресну вимогу № 001379-24, однак вказана вимога була залишена відповідачкою поза увагою. На підставі вищевказаного позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача 2 473,13 грн збитків в порядку регресу.

Заочним рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року відмовлено ФОП ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 - залишено без задоволення, заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року - залишено без змін.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

06 березня 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ФОП ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, направив на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій даній справі є стягнення збитків, тобто ціна позову становить 2 473,13 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», від

05 квітня 2018 року).

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну та предмет позову у справі, складність справи, а також її значення для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії, та дійшов висновку, що винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження у малозначній справі, не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від

07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Разом з цим, у поданій касаційній скарзі, усупереч положенням частини другої статті 389 ЦПК України, чітко не зазначено у чому полягає неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, не наведено (достатньо не мотивовано) аргументи, доводи та міркування щодо незаконності оскаржених судових рішень, не обґрунтовано в чому саме полягає їх незаконність, чітко не зазначено яку саме норму (закон) суд застосував неправильно або застосував без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, як її слід було б застосувати до спірних правовідносин і як це вплинуло на вирішення спору. Касаційна скарга не містить доводів щодо необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, чи про те, що такий висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська

рррл