Постанова

Іменем України

12 березня 2020 року

м. Київ

справа № 394/658/18

провадження № 61-12802св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Згода»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Згода» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2019 року у складі судді Партоліної І. П. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Дуковського О. Л., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» (далі - ТОВ «Згода») про визнання додаткових угод про внесення змін до договорів оренди земельної ділянки недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що 15 лютого 2008 року вона та її мати ОСОБА_2 уклали з ТОВ «Згода» договори оренди земельних ділянок строком на 5 років. Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати ОСОБА_2 померла та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 жовтня 2014 року вона є спадкоємцем земельної ділянки загальною площею 5,22 га, яка залишилась після смерті останньої. Нещодавно позивачем були виявлені додаткові угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2008 року, які були начебто підписані нею та її померлою матір`ю без дати їх підписання, а запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право було вчинено лише 05 березня 2014 року за номерами 4885013, 4888040. Однак оглянувши вказані додаткові угоди вона звернула увагу на те, що підписи, які були проставлені у додаткових угодах з ТОВ «Згода» про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2008 року, не відповідають дійсності, оскільки вони вчинені не нею та її покійною матір`ю, а іншою особою. Наголошувала на тому, що ні вона, ні її покійна матір оспорювані додаткові угоди не підписували, повноважень на підписання таких угод нікому не надавали, тому такі угоди є недійсними.

У зв`язку з викладеним позивач просила визнати недійсними додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2008 року, укладену між ОСОБА_2 та ТОВ «Згода», зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 березня 2014 року за № 4888040 та додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 лютого

2008 року, укладену між нею - ОСОБА_3 та ТОВ «Згода», зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 березня 2014 року за

№ 4885013.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від

14 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2008 року, укладену між ОСОБА_2 та ТОВ «Згода», зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 березня 2014 року за № 4888040.

Визнано недійсною додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2008 року, укладену між ОСОБА_3 та ТОВ «Згода», зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 березня 2014 року за № 4885013.

Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

Судові рішення мотивовані тим, що оскільки оспорювані додаткові угоди ні позивач, ні спадкодавець не підписували, повноважень на підписання таких угод іншим особам вони не надавали, що свідчить про відсутність волевиявлення власників земельних ділянок та є підставою для визнання цих додаткових угод недійсними.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Згода» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ «Згода», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки судами не було належним чином встановлено обставин, які мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин. Зокрема заявником вказано, що суд першої інстанції не мав відкривати провадження у цій справі, оскільки не перестали існувати умови, які були підставою для залишення без розгляду аналогічного позову ОСОБА_1 у справі № 394/601/17. Також звертає увагу на те, що суд першої інстанції необґрунтовано повторно у цій справі призначив первинну почеркознавчу експертизу, за умови наявності в іншій справі № 394/601/17 висновку експерта з приводу аналогічних питань. Вказує, що висновок експерта від 07 грудня 2018 року № 4162/4163/18-27/4974/18-27 не повинен був братися судами до уваги взагалі.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Новоархангельського районного суду Кіровоградської області.

У задоволенні клопотання ТОВ «Згода» про зупинення виконання рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 березня

2019 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 30 травня

2019 року до завершення розгляду касаційної скарги відмовлено.

У липні 2019 року справу № 394/658/18 передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки розташованої на території Мартинівської сільської ради Новоархангельського району площею 5,22 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від

11 травня 2001 року серії І-КР №036517 (а. с. 19).

ОСОБА_3 також є власником земельної ділянки, розташованої на території Мартинівської сільської ради Новоархангельського району площею 5,22 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від

11 травня 2001 року серії І-КР №036520 (а. с. 12).

Після укладення шлюбу 18 серпня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , прізвище дружини змінено на ОСОБА_5 (а. с. 15 зворот).

15 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Згода» було укладено договір оренди її земельної ділянки строком на 5 років, який був зареєстрований у Новоархангельському відділі КРФ ДП «ЦДЗК» 20 березня 2009 року за

№ 33 (а. с. 18, 23-24).

15 лютого 2008 року між позивачем та ТОВ «Згода» було укладено договір оренди належної їй земельної ділянки строком на 5 років, який був зареєстрований у Новоархангельському відділі КРФ ДП «ЦДЗК» 20 березня 2009 року за

№ 36 (а. с. 11, 16-17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12 грудня 2013 року серії НОМЕР_3 (а. с. 7).

Як убачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 жовтня

2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №1586, видане державним нотаріусом Новоархангельської державної нотаріальної контори, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 є її дочка ОСОБА_1 , а саме земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0021, площею 5,2232 га, розташованої на території Мартинівської сільської ради Новоархангельського району на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-КР № 036517 (а. с. 8).

Також судами обох інстанцій було встановлено, що 05 березня 2014 року до зазначених договорів оренди від 15 лютого 2008 року, від імені позивача та

ОСОБА_2 було укладено додаткові угоди про внесення змін до договорів оренди земельної ділянки за № 4888040 та за № 4885013, зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких, серед іншого, було змінено строк дії договорів оренди, а саме було встановлено строк дії договорів з

20 березня 2009 року до 20 березня 2024 року. Зазначені додаткові угоди укладені без зазначення дати їх укладення (а. с. 9, 10).

Висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 07 грудня 2018 року № 4162/4163/18-27/4974/18-27 підпис від імені позивача у додатковій угоді про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від

15 лютого 2008 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис від 05 березня 2014 року за № 4885013, виконані не самою ОСОБА_6 , а іншою особою без наслідування її підпису. Підпис від імені

ОСОБА_2 у додатковій угоді про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2008 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис від 05 березня 2014 року за № 4888040, виконані не самою ОСОБА_2 , а іншою особою без наслідування її підпису (а. с. 101-110).

Також судом апеляційної інстанції було встановлено, що ТОВ «Згода» було заявлено клопотання про призначення комісійної судової почеркознавчої експертизи, обґрунтоване тим, що висновок експерта Кропивницького відділення Київського НДІСЕ від 07 грудня 2018 року № 4162/4163/18-27/4974/18-27 у цій справі відрізняється від висновку експерта від 19 січня 2018 року № 939,940,941/17-27 тієї ж самої установи, але у цивільній справі № 394/601/17 за аналогічним позовом

ОСОБА_1 , згідно з яким не представилось можливим вирішити питання ким виконано підпис (а. с. 128).

Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2019 року у задоволенні клопотання відмовлено. Ухвала мотивована тим, що передбачені законом підстави для призначення комісійної судової почеркознавчої експертизи відсутні (а. с. 130-131).

Також судом апеляційної інстанції було встановлено, що матеріалами справи підтверджується та обставина, що для проведення експертизи були направлені відібрані в присутності учасників справи експериментальні зразки підпису та почерку позивача на тридцяти п`яти аркушах, а також: оригінал додаткової угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2008 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис від 05 березня

2014 року за № 4885013; оригінал додаткової угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2008 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис від 05 березня 2014 р. за № 4888040; два примірники договору оренди земельної ділянки від 01 вересня 2001 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Тишківське» в особі виконавчого директора Федоренко І. М.; договір № 06-205 про користування електричною енергією на ім`я ОСОБА_2 ; додаткова угода до договору про користування електричною енергією № 06205 від 6.06.2006. року; договір купівлі-продажу житлового будинку від 28 вересня 1999 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ; пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_2 ; трудова книжка колгоспника на ім`я ОСОБА_2 ; платіжна відомість №1 на видачу зарплати/авансу за січень

2017 року; платіжна відомість № 2 на видачу зарплати/авансу за січень 2017 року; платіжна відомість № 20 на видачу зарплати/авансу за жовтень 2016 року; платіжна відомість № 19 на видачу зарплати/авансу за жовтень 2016 року; платіжна відомість № 22 на видачу зарплати/авансу за листопад 2016 року; платіжна відомість № 21 на видачу зарплати/авансу за листопад 2016 року; платіжна відомість № 23 на видачу зарплати/авансу за грудень 2016 року; платіжна відомість № 24 на видачу зарплати/авансу за грудень 2016 року; трудовий договір між працівником і фізичною особою від 02 квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 ; заява ОСОБА_1 про застосування податкової соціальної пільги із датою зазначеною простим олівцем - 02 січня 2015 року; заява ОСОБА_1 про застосування податкової соціальної пільги від 02 квітня 2012; табель успішності ОСОБА_9 ; трудова книжка колгоспника № НОМЕР_4 ОСОБА_3 ; експериментальні зразки підпису ОСОБА_10 (а. с. 46-81, 84-86).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня

2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого

2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 626 ЦК України та частини першої статті 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Водночас, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Згідно зі статями 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті

203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із недоведеності існування волевиявлення позивача та її померлої матері на укладення оспорюваних додаткових угод, що було також підтверджено й висновком експерта від 07 грудня 2018 року

№ 4162/4163/18-27/4974/18-27.

Зокрема у цьому висновку експерта вказано, що підписи позивача та її померлої матері на оспорюваних додаткових угодах вчинені не ними, а іншою особою без наслідування їх підпису.

Відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що сторони оспорюваних додаткових угод вчиняли будь-які дії спрямовані на укладення вказаних угод.

Таким чином суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки ні позивач, ні її померла мати ОСОБА_2 не підписували оспорювані додаткові угоди, тому їх волевиявлення на їх укладення було відсутнім.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення цими судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, вони були предметом судового розгляду та додаткового правового аналізу не потребують.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не мали права відкривати провадження у цій справі з тих підстав, що ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2018 року у справі № 394/601/17 було залишено без розгляду аналогічний позов ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2018 року у справі № 394/601/17 мотивована тим, що до суду надійшла заява позивача про залишення її позову без розгляду, яка відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України була задоволена судом.

Тому доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не усунула умови, які були підставою для залишення її позову без розгляду є необґрунтованими, оскільки жодних умов які стали підставою для залишення позову без розгляду вказана ухвала не містить.

Також необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав права призначати у справі повторне проведення первинної судової почеркознавчої експертизи за умови існування у іншій справі № 394/601/17 першого висновку судової почеркознавчої експертизи від 19 січня 2018 року

№ 939/940/941/17-27, яким вже було вирішено питання щодо належності підпису позивачу та її померлій матері ОСОБА_2 , оскільки висновок експерта на який він посилається було надано в іншій справі, а тому він не може вважатися таким, що був проведений вперше і для справи, яка переглядається.

Інші доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки висновку експерта від 07 грудня 2018 року № 4162/4163/18-27/49, жодних інших доказів на підтвердження того, що волевиявлення позивача та її померлої матері на вчинення оспорюваних додаткових угод було вільним.

Крім того, вище вказані доводи заявника є аналогічними доводам, наведеним в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» залишити без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

Є. В. Петров

С. П. Штелик